58 X SKOGSPOLITISKA INLÄGG 



jjnisterliga och adliga privilegier ännu gällande författningar samt senare enligt 

 J7 34 års lag den omnämnda vidsträcktare rätten till skog var medgiven endast 

 å frälse grund, medan för övrigt frälsemannen å jord, som av kronan upp- 

 låtits, hade en uttryckligen reglerad vida inskränktare rätt i sådant avseende, 

 synes det vara klart, att biskop såsom innehavare av jord av krono natur 

 under frälse frihet, därmed och i enlighet med de särskilda upplätelsebreven 

 endast hade den berörda inskränktare rätten, det vill säga, såvitt skogen 

 angår, densamma, som tillkom boställshavare i allmänhet. 



Innehade däremot biskop undantagsvis t. ex. på grund av enskild donation 

 jord av frälse natur (jämför Kung). Maj:ts utslag den 12 maj 1824, bil. 23, 

 angående frälsenatur för bostället Ekenäs i det biskopen i Karlstad tillhörande 

 Kils prebendepastorat, vilket boställe av frälseman skänkts till prästbord) 

 kunde förhållandet, såsom beträffande annan präst eller boställshavare, vara i 

 sin mån annorlunda. 



Skulle den vid tiden för tillkomsten av 1723 års prästerliga privilegier av- 

 slutade utvecklingen, varigenom frälsemannarätten blev en rätt, fästad vid 

 jorden och dess egenskap av frälse, hava haft någon inverkan å biskoparnas 

 rätt i nu ifrågavarande avseende, skulle därför hava erfordrats, att deras 

 löningsjord, vartill kronan alltjämt var ägare, iklädde sig frälsejords natur — 

 något, som dock givetvis icke skedde. Och .skulle i kratt av privilegierna 

 hava tillkommit l)iskoparna samma frälsemannarätt, som tillkom ägare av frälse 

 jord, skulle detta hava inneburit, att, i samma mån som så småningom genom 

 Karl XI:s reduktion det s. k. förläningsfrälset i allmänhet indrogs till kronan, 

 det i 1675 års då gällande prästerliga privilegier förekommande och i 1723 

 års jn-ivilegier bibehållna stadgandet om frälse frihet och villkor undergick 

 sådan väsentlig förvandling, att det från att förut hava betytt förläningsfrälse- 

 mannarätt, det vill säga, såvitt nu är i fråga, rätt till skogsavkastning till hus- 

 behov enligt ovan omförmälda särskilda resolutioner och författningar, skulle 

 hava övergått till frälsemannarätt å frälse grund, det vill säga den samma 

 som medförde den kända mest oinskränkta form av äganderätt. Denna för- 

 vandling skulle dessutom hava försiggått under en tid, då kronans rätt så väl 

 tillvaratogs som under tiden för fortgången av konung Karl XI:s reduktion. 



Att döma av uttryckssättet i ifrågakomna stadgande i j:)rivilegierna »rätta 

 biskopssäten och enskilda ämbetsgårdar med deras rätta tillydande ägor» kan 

 man hysa en viss tvekan, vilken löningsjord nämnda frihet enligt privilegierna 

 kan anses avse. Redan i äldre tid har nämligen en viss åtskillnad gjorts 

 mellan biskopssäte, biskopsgård, biskopsboställe och annan löningsjord, en 

 skillnad, som återspeglar såväl i ovan omförmälda nådiga cirkulärbrev den 

 26 februari 1864 som i de flesta för de särskilda biskoparna gällande löne- 

 regleringar. Att därför den antydda friheten från skatter och onera ej fått, 

 i fall där särskilda beslut i annan riktning tilläventyrs ej föreligga, på grund 

 av privilegierna åtnjutas för all biskoparnas löningsjord, synes därför sanno- 

 likt. Detta bestyrkes bland annat därav, att även efter tillkomsten av 1650 

 års privilegier särskilda kungl. medgivanden ansågos nödvändiga för åtnjutande 

 för dessa löningsjordar av befrielse från vissa skyldigheter, som ålågo även 

 prästerskapet, men varifrån adeln på grund av sin frälsemannarätt åtnjöt be- 

 frielse. I detta avseende kan erinras om det den 7 december 1644 utfärdade 

 »Privilegium och Frihet för Ridderskapets och Adelns gods utom fredsmilen v, 

 jämfört med exempelvis kungl. brevet till kammarkollegium den 26 juni 1655 



