60X SK()(;S1'()I,1 TISKA IM.ACC; 



träd ri it'iäga\;u;in(le faslijjhcler. Under äljcroj)an(ie av allinäiina lagens Ijcsiäinmelser » 

 byggningabalkcn 13 kap. 4 §, 2 § i kainiiiarkollegii instruktion samt 35 och 42 §§ ' '"' 

 struktionen för landsiiöfdingarna fann sig därför kainiiiarcn icke kunna tillstyrka medgivande 

 för l)isko])cn till den sökta fria dispositionen ö\er skogen, utan borde biskopen lika som 

 förut varit fallet begära Konungens befallningshavandes tillstån<l till avverkning, då sådan 

 erfordras. 



KamnuirkollrgiiDii yttrade i ett den 25 september .1761 avgivet underdånigt utlåtande, 

 att, »all ihenstund 12 § af Prästerskapets år 1723 undfångne privilegier tydeligen tillägger 

 biskopar ocli Super Intendenter Krällscmanna frihet, ibland annat, deruli består, at Frälse- 

 mannen får ä frälse ägor, utan utsyning, fälla Ek och Bok, samt andra fruktbärande träd, 

 fördenskul hemställer til Eders Kongl. Maij:ts nådigste wälbehag Kongl. Collegium i under- 

 dånighet, om icke Eders Kongl. Maij;t skulle i nåder täckas lämna dess nådiga bifall till 

 åfvvannemde af Consistorio i Wexiö gjorde underdåniga ansökning dock at Biskopen ther- 

 städes alfvvarligen, och wid answar til giörandes, förbjudes, at öfwa ringaste missbruk, hwar- 

 medelst Skogarne under Biskops sätet eller de därtill anslagna gårdar, antingen genom af- 

 salu, föräringar, onödig Consumtion, eller annorlunda kunna ulödas. Men Invad Ek och 

 liokskogen på Gärds by Prästegårds ägor angår, hwilken Biskopen såsom Kyrkoherde där- 

 städes, innehafwer; så är thcrmed ock helt samma beskaffenhet, och kan therförc Kongl. 

 Collegium til thess fällande utan utsyning, mot innehållet af skogsordningarne. icke gifwa i 

 underdånighet någon anledning.» 



Då ärendet företogs till liehandling hos Kungl. Maj;t, ansågs detsamma, såsom inne- 

 V)ärande en förklaring av 12 § i prästerskapets privilegier böra hänskjutas till plniibchavd- 

 linsj;, som ägde rum den 9 februari 1762. ]Jå ärendet förekom till avgörande i plenum, 

 yttrade sig förutvarande justitiekanslererna riksråden Lagerberg och Löwenhielm emot bifall 

 till kammarkollcgli betänkande. Likaså den ende övrigc juristen i riksrådet von Selh. 



Riksrådet Lagerberg hade därvid yttrat: »at i förenämnde § af Privilegierne tilläggas 

 Biskoparne, at niuta wanlig frälse rätt på deras rätta IJiskopssäten, och enskiljte ämbets- 

 gårdar ; hwaraf följer at icke någon ny rätt, eller förmän, genom samma ord i Privilegierne 

 kan sägas wara dem tillagd. Den förra wanligheten kan äter icke af andra grunder ur- 

 skiljas än af de särskilte Privilegier, hwarmedelst de till Biskops säten, och ämbetsgårdar 

 anslagne Kronohemman af Rikets fordna Konungar, dertill förlänte blifwit. Som nu de af 

 Collegio åberopade Kongl. Bref af år 1 57 1 och 1613, endast innehålla och medgifwa den 

 del af frälse friheten, som rörer utskylder; men icke meddela någon särskilt förmån, hwad 

 skogens nyttiande widkommer, sä trodde Mans Exsellence sig uti detta mål ej kunna till- 

 styrka någon frihet och exceplion ifrån de allmänna författningarne, hwad de Biskopen i 

 Wexiö, såsom Biskop anslagne hemman angår, och än mindre i anseende till den Prästgård 

 han tillika såsom Pastor innehafwer, utan at han lika som andra åboer på Krono- och 

 skattejord, bör söka utsyning, innan något af den fredlysta skogen till nyttiande anvvändes.>; 



Riksrådet Löivenhielm hade anfört: xat hwad i prästerskapets Privilegier, om frälse rätt 

 lör Biskoparne stadgas, icke till ett oinskränkt nyttiande af sl^ogen bör extenderas, i synner- 

 het Invad bärande träd angår, som Kongl. M:t genom flere förordningar ifrån äldre tider 

 utmärckt en besynnerlig omwärdnad om ek- och bokskogens conservation ; hwarföre och uti 

 7 § af 1664 års förordning om bärande träd uttryckcligen stadgas, det ingen präst eller 

 kyrkoherde, ej heller någon annan på de af kronan förlänte Lemman, skall hafwa magt at 

 sielf fälla sådane träd, hwarwid endast giöres exception för de frälsemän, hwilcka innehade 

 slike hemman under arfs rätt, eller den i förra lider brukelige länsrättighet. Och ehinni 

 Kammar Collegium wid detta tillfälle ansedt Biskopen i Wexiö utan föregången utsyning 

 böra fä nytlia ek- och bokskogen; samt förment sådant följa af den Biskojiarne uti präster- 

 skapets Privilegier i gemen tillagde frälse rätt, har Collegium likwäl tillika giordt det för- 

 behåll, at han wid answar icke må missbruka skogen till onöiiig consumtion, afsalu eller 

 föräring. Genom en sådan restriction, som är nödig, antingen lUsyning föregår eller icke, 

 och hwilcken Lians Excellencc fann ^vara grundad, uti sielf^va sakens beskaffenhet, samt uti 

 den förbindelse en Biskop äger at för sine effterträdare bibebålla skogen, at äfwen af dem 

 till deras nödvändige behof kunna nyttias; fann Hans Excellence ock tydeligen wara, at 

 honom icke kan tillkomma ett sådant oinskränkt nyttiande, af den på hemmanen befintelige 

 skog, som en frälseman annars på sin frälsehemmans skog åtniuter. Effter lians Excellences 

 tancka, kan således i detta ämne endast blifwa frågan på hwad sätt ä Kronans wägnar må 

 bewakas, at ej missbruk mage förlöpa; hwilcket uti en oförsigiig hushållares händer lättel. 

 hända kunde. Och som det alltid är säkrare och bättre, .at slike missbruk i god tid mage 

 förekommas, än at de effierat skola åtalas; samt ingen annan utwäg härtill finnes wara, än 

 genom utsyning, sä hölt Hans P^xccllcncc jemwäl före, at Biskopen icke annorlunda än effter 



