SKOGSAVKASIMNGEN A BISKOPARNAS SÄTESGÅRDAR x61 



iilsyiiing, kan ta uiöfwa dess nyltiuiide riitt till ek- och Bokskogen, som genom tlere författ- 

 ningar under särskilt förbud och tillsyn satt blifwit. Men hwad den så kallade dödwide 

 skogen beträffar, fann Hans Excellence, 15iskopen icke wid nyttiande deraf, böra wara någon 

 ittsyning underkastad.» 



Med riksrådet I-öwenhielm instämde två riksråd. 



Riksrådet von Seth höll före, »att frälserätten, ej kan sträcka sig till et oinskränckt 

 nyttiande af de sä kallade bärande träd, som under särskilt förbud är satte. Och som de 

 för Biskoparne utfärdade särskilte gfifwobref, icke heller härtill gifwa anledning, så biföll 

 Hans Excelence Herr Riks Rådet Baron Löwenhielms tancka». 



A motsidan, representerad av sex riksråd, gjordes huvudsakligen gällande, att, då fråga 

 vore om ett stånds privilegier, man ej borde gå från bokstaven. Då i pri\ ilegierna talades 

 om ett nyttjande, borde därunder ej kunna förstås frihet för utskylder eller dylika immu- 

 niteter! i. 



t Hans Kungl. Maj A biföll kammarkoUegii betänkande med den av herr riksrådet baron 

 Löwenhiclm därvid projecterade tillagning !>■. 



Kungl. Maj:ts beslut expedierades i enlighet med sistnämnda mening genom kungl. brev- 

 till kammarkollegium den 9 februari 1762, däruti uttalades, att Kungl. Maj:t »så mycket 

 mindre kunna samtycka, at något annat af skogen wid alla förbemältc lägenheter, än död — 

 Nvideträd må utan föregången utsyning få nyttjas, som flere Förordningar ifrån äldre tider 

 utmärka en besynnerlig omwärdnad för Ek och Bok skogens Conservations. 



Det väsentliga i den mening, som sålunda vann rådets majoritet, synes advokatfiskals- 

 ämbetet ligga i det starka framhävandet såväl i riksrådet Löwenhielms yttrande som i nyss- 

 nämnda nådiga brev, av att biskop ii icke kan tillerkännas ett sådant oinskränkt nyttjande 

 av den på hemmanen befintliga skog som en frälseman annars på sitt frälsehemmans skog 

 åtnjuter* och hänvisningen i samband därmed till den ovanberörde 7 § i 1664 års skogs- 

 ordning, »varvid endast göres exception för de frälseman, vilka innehade slike hemman 

 under arvs rätt eller den i förre tider brukelige länsrättighet». Då vidare såsom grund till, 

 att biskopen endast efter utsyning bör fä rätt till ek- och bokskogen, otvetydigt framhäves, 

 att »den genom flere författningar under särskilt förbud och tillsyn satt blivit», synes här- 

 under ligga, att dylika förbud ansetts omfatta även den kronojord, som innehades på lön av 

 vederbörande biskopar. ' 



Kungl. Maj:ts utslag 1801 och kungl. brevet 1803 angående säterifrihet. 



Regeln att förlän i ngsfrälse ej medförde någon frälsemannarätt annat än i ovan angiven 

 mer inskränkta mening har också vid flere senare tillfällen vunnit uttryck. Sålunda har 

 exempelvis Kungl. Maj:t genom utslag den 2 september, sedan vederbörande jägmästare fört 

 talan om ansvar å innehavaren av det under säterifrihet innehavda kronohemmanct Warg- 

 säter för att hava fällt ostämplade ekar ä säteriets ägor förklarat, att »alldenstund Säteri- 

 frihet enl:t 8 ^ i 1723 års Adeke Privilegier består uti befrielse från wisse utlagor och 

 allmänna skyldigheter, h:ka åtfölja andre hemman, men innefatta icke jordägande rätt eller 

 •den dispositionsfrihet öfwer skogen, som tillhörer innehafware af frälsehemman i kraft af 

 frälse manna rätten, hwaraf följer, at Säterifriheten kan äga rum på andre än frälsehemman, 

 r>ch at enär den finnes andra eller Kronohenitnan ti/lagd, densatnma i anseende till jord- 

 ägande rätten och skogen eif förändrar deras Krono natttrii, — — — — — - samt >-h var- 

 ken de af Hofrätten och» innehavaren »åberopade eller någon annan Författning åt andre 



iin frälsehemmans ägare öfwerlåter en slik dispositions rätt» — — — sfinner Kongl. 



Maij:t det» innehavaren licke bordt undgå, at, jemlikt berörde 1793 års Förordning, till 

 laga answar och böter fällas för alla de Ekar han utan tillstånd å berustadc Säteriet Warg- 

 säter låtit nedhugga, och innom behörig tid åtalade blifwit». I anledning av detta ut^^-lag 

 hemställde vederbörande överjägmästare om föreskrift, »ehuru med Eke Skogen ä berustade 

 Krono- eller Krono Skatte Säterier och Säteri Båtsman Rusthåll förhållas skal, hälst Inne- 

 hafvaren af sådane Hemman altid skola ansett sig äga en lika fri ägande- och dispositions- 

 rätt öfwer Ekar, som ägarne af Frälse Säterier». Sedan kammarkollegium den 29 augusti 

 1803 avgivit underdånigt utlåtande i ärendet, har Kungl. Maj:t genom nådigt beslut den 23 

 december 1803, kungjort genom kammarkoUegii cirkulär den 18 januari 1804 (Liljenberg 

 II sid. 511), i nåder meddelat samma förklaring, som innehölls i Kungl. Maj;ts berörda 

 utslag. 



1863 års riksdagsskrivelse och 1866 års skogsförordning. 



I gällande förordiiing angående htishållningen ined de allmänna skogarna 

 i riket, som enligt sin ordalydelse avser samtliga till ecklesiastikstaten anslagna 



