66 X SKOGSPOLITISKA INLÄGG 



helhet tillämpliga även i fråga om biskoparnas boställen och löningsjordar. 

 Skogsavkastningen från samma boställen eller jordar skulle då, i den män den 

 ej författningsenligt tillfaller boställshavaren, ingå till den av prästerskapets 

 löneregleringsfond och ecklesiastika boställenas skogsfond bildade kyrkofonden. 



Om vidare vid 1862 — 63 års riksdag såväl prästeståndet som samtliga 

 övriga stånd beslutat, att skogsavkastningen även från biskoparnas boställen 

 skulle disponeras i enlighet med innehållet i rikets ständers därom avlåtna 

 ovanom förmälda skrivelse samt sedermera detta beslut av Kungl. Maj:t godkänts, 

 skulle därav följa, att även 1 2 § i prästerskapets privilegier — - varigenom 

 enligt vad ovan angivits biskoparna tillförsäkrats vanlig frälses frihet och villkor 

 — försåvitt densamma, gent mot vad ovan utvecklats, inneburit, att bisko- 

 parna i fråga om där angiven löningsjord tillförsäkrats vidsträcktare rätt till 

 skog än i det i skrivelsen innefattade rikets ständers beslut medgivits, skulle 

 hava upphävts. 



Advokatfiskalsämbetet får framhålla, att, för den händelse i strid mot vad 

 ovan framhållits skulle anses, att biskoparnas boställen icke kunna inbegripas 

 under sistberörda beslut, i vad det avser dispositionen av den del av skogs- 

 avkastningen, som beträffande ecklesiastika boställen i allmänhet ej tillfaller 

 boställshavaren, därav efter advokatfiskalsämbetets förmenande i allt fall ej 

 borde följa, att denna avkastning skulle tillgodoföras biskopslönereglerings- 

 fonden. I så fall borde efter ämbetets mening frågan om avkastningens 

 disposition i denna del anses såsom ännu öppen i avbidan pä sådant beslut 

 av Konung och riksdag gemensamt, varom rikets ständer anhållit i förutbe- 

 rörda skrivelse, därvid som nämnts slutligen hemställdes, att Kungl. Maj:t 

 måtte i anledning av densamma vidtaga erforderliga åtgärder, eventuellt fram- 

 lägga proposition för rikets ständer. 



Ek och storverksträd. 



Kungl. Maj:t har ansett sig oförhindrad att, i trots av ovanberörda rikets 

 ständers år 1863 uttalade åsikt, att »den behållna avkastning av boställes 

 skog, som ej tillfaller boställshavaren, disponeras», »vad de ecklesiastika bo- 

 ställena angår», »till bidrag vid reglerande av prästerskapets inkomster», 

 genom kungl. skrivelsen den 8 maj 1868 förklara, att, »då kungl. förord- 

 ningen om skogarna i riket den i augusti 1805 blivit genom kungl. förord- 

 ningen den 29 juni 1866 upphävd, endast i vad angår stadgandena angående 

 lands- och häradsallmänningar, kronoparker och kronoskogar samt boställs- 

 och kronohemmansskogar de i förstnämnda författning förekommande stad- 

 ganden om ek och bok samt andra bärande träd äga fortfarande tillämpning.-» 

 Av det ovan anförda framgår, att annat hinder från Kungl. Maj:ts sida ej 

 förelegat för ett dylikt förklarande beträffande biskoparnas boställen än i fråga 

 om de ecklesiastika boställena i övrigt. Sedermera hava nya bestämmelser 

 om ek och bok meddelats i 1894 års skogsförordning. Vidkommande stor- 

 verksträd å boställe hava efter tillkomsten av 1805 års skogsordning före- 

 skrifter meddelats först genom sistnämnda skogsförordning. Att nämnda före- 

 skrifter av såväl 1866 som 1894, de senare både i vad de angå ek och 

 storverksträd, jämväl måste anses avse biskopsboställen, är efter advokat- 

 fiskalsämbetets uppfattning med hänsyn tills det ovan anförda även klart. 



Vad särskilt angår kronans rätt till storverksträd anser sig advokatfiskals- 

 ämbetet böra, med erinran att ovan omförmälda stadgande i 1734 års lag^ 

 byggningabalken 10: 3, i vad avser kronojord, fortfarande är gällande, något 

 närmare beröra frågan om kronans rätt till dem å boställsjord, och i sådant 



