SKOGSAVKASTNINGEN A BISKOPARNAS SÄTESGÅRDAR x 67 



avseende särskilt fästa sig vid vad som därutinnan förekom vid förarbetet till 

 1894 års skogsförordnings stadganden härutinnan. 



I den av landshövdingen C. A. T. Björkman på nådigt uppdrag den 28 

 mars 1887 angivna och till trycket befordrade sammanfattning av då gällande 

 stadganden angående skogsväsendet, vilken legat till grund för omförmälda 

 förordning, uttalades (i § 67), att å boställen > tillkommer > »all ek kronan», 

 samt (i I 71) att å boställen >tillkomma» »masteträd och mastespiror» »kro- 

 nan». A sid. 8 — 14 i detta arbete angivas närmare de vid ifrågavarande 

 tid gällande författningar angående nämnda träd. 



I det av kungl. domänstyrelsen den 28 november 1889 på nådig befallning 

 avgivna yttrande, huruvida nämnda av Björkman gjorda sammanfattning borde 

 läggas till grund för ny lagstiftning, anförde styrelsen, att efter tillkomsten 

 av omförmälda förordning den 8 oktober 1875, varigenom dispositionsrätten 

 till ek och storverksträd frigivits å enskilda tillhörig jord, kronan återstående 

 förbehållen rätt till dessa träd då mera ej kunde äga någon betydelse annat 

 än för boställen och hemman av krono natur. Vad storvirkesträd anginge, 

 ansåg styrelsen, att genom den år 1865 den 21 december först utfärdade 

 och 1874 den iS september förnyade utsyningsförordning för Dalarne och 

 Norrland kronans enskilda rätt till sådana träd även i fråga om jord av sist 

 nämnt slag finge anses vara frigiven i dessa landsdelar. »Afven om», vttrade 

 styrelsen vidare j något användande för sjöförsvaret av kronoek åtminstone 

 under sistförflutna tjugu år icke ifrågakommit och kronan under senare tiden 

 ej heller begagnat sin rätt till måste- och storverksträd samt den betydelse 

 dessa virkesslag för sjöförsvaret förut innehaft med nutida byggnadssätt af 

 krigsfartyg till ej oväsentlig del gått förlorad, hvarföre det kunde ifrågasättas, 

 huruvida ej den undantagsställning i skogslagstiftningen, trots tidt och ofta 

 skedda eftergifter, som ek och storverksträd ännu intaga, helt och hållet borde 

 upphöra, isynnerhet som i fråga om ekvirke de ännu återstående stadgandena 

 visat sig föga verksamma för befordrandet af sådant virkes producerande för 

 kronans räkning, torde dock, åtminstone för det närvarande, ej skäl härför 

 förefinnas, då det ännu torde vara ovisst, om ej för sjöförsvarets räkning kro- 

 nans ekvirke samt måste- och storverksträd varda behöfliga>^. I det av kungl. 

 domänstyrelsen i dess sistnämnda utlåtande avgivna förslaget till ny skogs- 

 ordning upptogs också, vad ek angår, samma stadgande om kronans rätt, som 

 i ovan angivna sammanfattning. Beträffande »masteträd och spiror eller s. k. 

 storverksträd» föreslog styrelsen följande stadgande (§ 38): »A häradsallmän- 

 ning tillhöra masteträd och spiror eller så kallade storverksträd kronan, lika- 

 som å kronohemman utom Kopparbergs och de norrländska länen; och må 

 ej åbo å dessa kronohemman dylikt träd utan vederbörligt tillstånd fälla.» 



Enligt äldre författningar ålåg det mariningenjörsstaten att äga kännedom 

 om, i märkrullar anteckna och å stammarna utmärka kronans ekar och stor- 

 verksträd. Genom kungl. brevet den 9 december 1870 överflyttades denna 

 skyldighet på skogspersonalen. Av skogsstyrelsen utfärdades den 16 juni 1873 

 särskilda föreskrifter i detta hänseende. (Dessa bestämmelser hava ansetts 

 upphävda genom domänstyrelsens reglementariska föreskrifter rörande skogs- 

 statens tjänsteförvaltning den 2 december 1895.) Med avseende härå anförde 

 domänstyrelsen i sitt berörda utlåtande: »Styrelsen anser emellertid föreskriften 

 om undersökning af kronans ekskog samt de inmärkta ekarnas uppförande i 

 märkrullor ej vidare böra upplifvas, då någon säkerhet för de inmärkta ekarnas 

 fortfarande användbarhet till skeppsbyggnadsvirke efter förloppet af ett flertal 



