86 v UTTER ATUR 



vintrar som halvvuxen i särskilt karaktäristiska övervintringsrör; i den tyska 

 litteraturen uppges nämligen, helt säkert felaktigt, att den övervivtrar i ägg- 

 stadiet, något som f. ö. tycks ha undgått Kf.mnkr. 



Vad den av björkmalen åstadkomna skadegörelsen beträftar, sä tyckas 

 många av de träd, som kalätits under två på varandra följande år, ha strukit 

 med, varjämte syrfällning av träden och i vissa fall lövtäkt omöjliggjordes. 

 Rörande härjningens uppkomst uttalar sig ej K. men påpekar, att många av rap- 

 j)orterna framhålla, att björkarna på sumi)iga och sidlänta marker varit mera 

 utsatta för angreppen än träd, som vuxit på högre och torrare belägna om- 

 råden, och synes vilja sätta detta i samband med förekomsten av al pä dessa 

 lokaler. Det låter ju också tänka sig, att dessa albevuxna områden varit de 

 härdar, varifrån målen spritt sig. 



Under 19 16 började i)arasiter att talrikt uppträda, vilka kläcktes, varvid 

 det visade sig, att ej mindre än 20 olika parasitsteklar levde av björkmal^ns 

 larver och puppor; några undersökningar över procenten angripna larver 

 gjordes icke. 



I. T— DH. 



Albert Tullgren. Skadedjur i Sverige åren 1912 — 1916. Medd. n:r 

 152 fr. Centralanst. f. försöksväsendet på jordbruksområdet. Entomol. 

 Avd. n:r 27. 104 sid. Stockholm 1917. 



Av flera anledningar har utgivandet av de tidigare årligen utkommande 

 översikterna över skadedjuren fördröjts, sä att nu föreligger en samlad fem- 

 års rapport, vari ej mindre än omkring 350 olika former äro uppräknade. 



Redogörelsen är byggd på de rapporter, som årligen insändas till Central- 

 anstaltens Entomologiska avdelning av över 550 rapportörer, bland vilka 

 märkas omkring 75 skogstjänstemän, och det stora antalet former, som be- 

 handlas, talar ett mycket tydligt språk om mängden av de fakta, som cen- 

 tralanstalten genom rapportörernas medverkan bragt i dagen. 



För forskaren är denna sammasntällning av stort värde, och man är skyldig 

 författaren tack för det arbete, som nedlagts därpå. Men det torde kunna 

 ifrågasättas, om det ej varit lämpligare och ägnat att göra arbetet mera lätt- 

 smält för den stora allmänheten, om de viktigaste formerna behandlats för 

 sig i ett särskilt meddelande och de mindre viktiga samlats i en annan upp- 

 sats^ Nu har skildringen till följd av materialets rikhaltighet och den av de 

 ökade tryckningskostnaderna betingade nödvändigheten att begränsa utrymmet 

 blivit väl summarisk, varjämte allmänheten saknar den viktiga ledning vid 

 igenkännandet av formerna, som illustrationer lämna. 



Om de olika skogsinsekterna finnas en mängd upplysningar. Bland upp- 

 gifterna om barkborrarna har insmugit sig en felaktig uppgift, att Ilylastes 

 glabratus skulle ha dödat äldre askar; den art, som avses, är säkerligen Hyle- 

 sinus fraxiiii eller crenaiiis. Uppgiften om Ips laricis beror säkerligen på en 

 förväxling med Ips proximus. 



I. T— DH. 



