BRÄNSLEKOMMISSIONENS FÖRSLAG x 103 



missionen även i dylika fall åtagit sig att utstämpla de för avverkning lämp- 

 liga träden. Genom den av staten igångsatta vedanskaffningen kunde icke blott 

 under 191 7 uppträdande vedbehov fyllas, utan blev det även möjligt att väsent- 

 ligt öka rikets vedinventarium. Detta utgjorde den 31 december 1917 17,200,000 

 kbm, vari bränslekommissionens ved ingick med 8,700,000 kbm. Trots förbruk- 

 ningen under vintern torde det samlade inventariet omkring den i maj kunna 

 beräknas uppgå till mellan 20 och 25 miljoner kbm mot 6,429,428 kbm sistlidna 

 vår. Även om hänsyn tages till, att landets stenkolsinventarium under samma 

 tid sannolikt minskats med ett belopp, som motsvarar c:a 7 miljoner kbm ved, 

 har bränslefrågans läge följaktligen under kommissionens första verksamhetsår 

 i synnerligen hög grad förbättrats. Då sålunda faran för en plötsligt inträdande 

 bränslebrist måste anses åtminstone för tillfället avvärjd, kan valet av metod för 

 nästa års bränsleanskaffning ske utan det tryck, som förelåg förlidet år. 



Emellertid vore det säkerligen förhastat att av det anförda draga den slut- 

 satsen, att nyssnämnda fara definitivt övervunnits. För att tillgodose bränsle- 

 behovet måste även nästkommande vinter betydande vedavverkningar äga rum. 

 Frågan gäller endast att undersöka i vad mån statens medverkan därvid är nöd- 

 vändig. Sedan genom kommissionens verksamhet för den fortsatta bränsle- 

 anskaffningen vunnits ett års andrum, synas några betänkligheter ej längre be- 

 höva hysas rörande de enskildas förmåga att anskaffa tillräckliga vedmängder 

 utan statens hjälp. Däremot kan man hysa en bestämd farhåga, som gränsar 

 till visshet, att en dylik enskild vedanskaffning under nuvarande förhållanden 

 skulle komma att gå ut över våra mera välbelägna skogar. Kommissionen har 

 redan nu kunnat konstatera, huruledes skogar, som helt nyss genomgåtts av 

 kommissionens skogsvårdande huggningar, omedelbart efter det kronans för- 

 fogande över marken upphört, totalt skövlats. Även om man för innevarande 

 år bör kunna räkna på en rikare fodertillgång än 1917, varigenom tvånget att 

 förlägga avverkningarna på de kortaste vägarna mildras, komma väl sannolikt 

 de höga rotvärden, som kunna bjudas för ved å välbelägna skogar, att kraftigt 

 verka för fortsatta avverkningar därstädes. Man har så mycket större anled- 

 ning att förmoda en dylik utveckling, enär industrien hittills visat mycket litet 

 intresse för ett rationellt tillvaratagande av skogsavfallet, vilket eljest skulle 

 kunna utgöra en effektiv utväg till att nedbringa efterfrågan å egentlig ved. 

 Med all säkerhet kommer därför påfrestningen på de välbelägna skogarna att 

 bliva oerhört stark. Därest statsmakterna icke vilja åse, huru det sista decen- 

 niets löftesrika arbete till skogsvårdens främjande på några få år omintetgöres, 

 är det därför enligt kommissionens mening oavvisligen nödvändigt, att ett i och 

 för sig önskvärt överlämnande av A'edanskaffningen till det enskilda initiativet 

 icke kommer till stånd, utan att samtidigt ett effektivt skydd skapas mot sköv- 

 ling av enskilda skogar. 



Det skydd för större delen av dessa skogar, som tillkom genom 1903 års lag an- 

 gående vård av enskildes skogar, förebygger som bekant endast återväxtens även- 

 tyrande. Genom de institutioner, som skapades för lagens efterlevnad, nämli- 

 gen skogsvårdsstyrelserna, har emellertid en omfattande upplysningsverksamhet 

 bedrivits, som resulterat i ett synnerligen glädjande spridande av intresset för 

 skogsvård, vilket intresse på många håll medfört en förbättrad skötsel av jäm- 

 väl det växande skogskapitalet. Emellertid har från skogsvårdsstyrelsernas sida 

 gång på gång framhållits, att alltför stora framtida värden genom skogssköv- 

 ling hinna förspillas, innan detta skogsvårdsintresse hunnit gripa tillräckligt 

 omkring sig, och har man därför från dessa styrelsers sida påyrkat en utvidgad 



