IIOX SKOGSPOLniSKA INLÄGG 



att en avsevärt lång tid måste förflyta från dess anläggning och till den tid- 

 punkt, dä detsamma enligt rationella hushållningsprinciper bör avverkas, och 

 dels att detsamma redan före sistnämnda tidpunkt har ett betydande och lätt 

 realiserbart saluvärde. Dessa båda omständigheter orsaka, att placering i skog 

 kräver viss kapitalstyrka och att skogsbestånd i ekonomiskt svaga eller mindre 

 förutseende eller ansvarskännande ägares händer löpa fara att realiseras, innan 

 de upj)nått den ålder, att de enligt en god hushållning böra avverkas. Den 

 person, som äger ett ej avverkningsmoget skogsbestånd, kan — • med undan- 

 tag för vissa gallringar, vilka vanligen giva en i jämförelse med hela bestån- 

 dets värde tämligen låg avkastning — ej påräkna att erhålla någon större 

 avkastning därur, såvida han ej med bortseende från en god, ekonomisk skogs- 

 vård vill i förtid helt eller delvis realisera detsamma. Det får givetvis anses vara ett 

 stat.sintresse av största vikt, att dylika för tidiga realisationer av landets i en- 

 skild ägo varande, växtliga virkesförråd ej ske och att sålunda den produk- 

 tionskälla, som landets skogar utgöra, ej nedbringas frän sin ekonomiskt för- 

 delaktigaste avkastning. Staten har även i detta syfte genom lagstiftnings- 

 åtgärder (dimensions-, lappmarks-, skyddsskogs- och (iottlandslagarna) samt 

 genom en ojnfattande upplysnings- och understödjande verksamhet (skogsvårds- 

 styrelserna m. m.) sökt förhindra och motarbeta, att de växtliga skogsbestån- 

 den i förtid avverkas. Jämväl på annat sätt har under de senare åren från 

 det allmännas sida eftersträvats att underlätta för de enskilda skogsägarna att 

 bedriva sin skogshushållning efter sunda ekonomiska principer. I detta syfte 

 ha nämligen åtgärder vidtagits för att underlätta belåningen av växande skog. 

 I samma mån som den ekonomiskt svage skogsägaren beredes möjlighet att 

 erhålla lån å sitt tillväxande skogskapital, minskas för honom givetvis frestel- 

 sen att i förtid lösgöra detsamma. Överhuvudtaget måste varje åtgärd, som 

 för skogsägaren minskar de svårigheter, som orsakas av att han har en större 

 eller mindre del av sina tillgångar bundna utan att kunna lösgöra ens rän- 

 torna därå, anses mer än något annat underlätta framdrivandet av en god 

 skogsvård i landel. A andra sidan är det givetvis ur skogsvårdssynpunkt 

 mycket beklagligt, om åtgärder vidtagas, som för den enskilde skogsägaren 

 försvåra ett avstående av avkastning från skogskapitalet under den tid, då 

 detta står i sin bästa växt. 



Dessa synpunkter torde först och främst böra tagas i betraktande, då det 

 är fråga om det växande skogskapitalets beskattning. Har skogsägaren att 

 vidkännas en större eller mindre skatt på den ej avverkningsbara skogen, från 

 vilken han ej har några avsevärda inkomster, så alstrar detta givetvis hos honom 

 en viss benägenhet att helt eller delvis realisera virkesförrådet. I samma mån 

 som skogsägaren har en ekonomiskt svag ställning, blir faran för en för tidig 

 realisation givetvis större. Kan däremot beskattningen läggas så, att skogs- 

 hanteringen under den tid, då virkesförrådet står i god tillväxt och ej bör 

 underkastas andra avverkningar än beståndsvårdande gallringar, ej blir be- 

 tungad genom särskilda utskylder på den växande skogen, så kommer detta 

 givetvis att underlätta skogsägarnas strävan att basera sin skogshushållning på 

 riktiga principer. Förbundet är därför av den uppfattningen, att det ur skogs- 

 vårdssynpunkt är av allra största vikt, att virkesförrådet ej beskattas genom 

 fastighetsskatt. Skulle så ske, har man synnerligen grundade anledningar att 

 befara, att nationalekonomiskt beklagliga avverkningar av de växtliga ung- 

 skogarna i mycket stor omfattning därigenom skulle komma att frammanas. 



