DEN KOMMUNALA SKOGSBESKATTNINGEN x 1 1 1 



Finner sålunda förbundet fastighetsskatten vara en synnerligen olämplig form 

 av skogsbeskattning, så är däremot skogsaccisen enligt förbundets mening en 

 skatteform, som är väl ägnad att tillgodose de skogliga och nationalekono- 

 miska kraven. Uttages nämligen skatten i form av en accis, så drabbar den 

 skogsägaren just vid det tilllälle, då han skördat skogens avkastning och så- 

 lunda har medel disponibla för skattens betalande. Denna beskattningsform 

 innehåller sålunda intet moment av lockelse att avverka skogen i förtid; skulle 

 densamma på något sätt påverka de enskilda skogsägarnas avverkningspolitik, 

 så vore det snarare återhållande på den eljest ej allt för sällsynta realisations- 

 lusten. Förbundet tillåter sig här jämväl framhålla, att skogsaccisen, även om 

 densamma lägges på avverkaren, likväl alltid ytterst drabbar skogsägaren, enär 

 vid försäljning av rotstående skog virkesköparen alltid avdrager accisbeloppet 

 från skogens rotvärde. Skogsaccisen blir sålunda städse en beskattning av 

 skogen, vilket ju även avses, och ej av förädlingsvinsten. 



De sakkunniga ha även haft blicken öppen för här ovan berörda fördelar 

 med accisbeskattningen av skog, men de ha samtidigt ansett, att så stora 

 olägenheter vore förenade med denna beskattningsform, att det kommunala 

 skattesystemet beträffande skog ej kunde helt grundas på densamma. Dessa 

 olägenheter låge enligt de sakkunniga framförallt i den stora ojämnhet, varmed 

 accismedlen inflöte. Avverkningarna vore ett år större och ett annat år mindre, 

 och på grund härav bleve de årligen inflytande accismedlen mycket växlande 

 till sin storlek. I skogskommunerna, där skogen vore den huvudsakliga skatte- 

 källan, skulle sålunda en accisbeskattning åstadkomma stora variationer i kom- 

 munernas årliga inkomstbelopp, vilka måste utjämnas genom skatternas perio- 

 diskt alltför starka övervältande på andra skattekällor och då i första hand 

 jordbruksfastigheterna. Vidare kunde det enligt de sakkunniga tänkas, att inom 

 en kommun, där en avsevärd del av skogen låge i en och samma ägares hand, 

 denne av någon anledning under en längre eller kortare tid ej ville företaga 

 några avverkningar. Accisbeskattningssystemet skulle då i denna kommun 

 medföra, att skogen bleve så gott som skattefri och att de andra skattekällorna 

 bleve ytterligt hårt belastade. 



Ehuru sålunda vissa olägenheter av en utsträckt accisbeskattning kunna fram- 

 konstrueras, är förbundet dock av den övertygelsen, att desamma kunna genom 

 lämpliga åtgärder motverkas. Det är ur skogsvårdssynpunkt av så oerhört 

 stor betydelse, att skogsbeskattningen må kunna uttagas huvudsakligen på accis- 

 vägen, att det åtminstone omsorgsfullt bör undersökas, om ej de av de sak- 

 kunniga skildrade svårigheterna vid en sådan beskattning skulle kunna bort- 

 elimineras. 



Den omtalade ojämnheten i skogsaccismedlens årliga belopp torde numera 

 hava sin huvudsakliga orsak i konjunkturernas å trävarumarknaden växlingar. 

 Under högkonjunktur, då virkespriserna äro stigande och efterfrågan å trävaror 

 är stor, öka de flesta skogsägare sina avverkningar över det normala tör att 

 sedan under den påföljande lågkonjunkturen sänka dem under samma nivå. 

 Den ojämnhet i de årliga avverkningsbeloppen inom en kommun, återigen, 

 som skulle kunna tänkas bero på att en eller flera större skogsägare, vilka 

 innehade betydande skogsfastigheter inom ett flertal kommuner, under ett år 

 koncentrerade avverkningarna till en kommun för att under ett antal därpå 

 följande år helt inställa avverkningarna inom samma kommun, är däremot i 

 praktiken ej att räkna med. Med hänsyn till arbetarförhållandena är det nu- 



