112x SKOGSPOLITISKA INLÄGG 



mera särdeles vanskligt att koncentrera större avverkningar till samma plats, 

 och alla större skogsägare sträva därför efter att sj)rida sina drivningar ut 

 över sina olika skogsfastigheter. Man torde sålunda i regel ej behöva befara, 

 att skogsaccismedlen av denna sistnämnda anledning skulle komma att inflyta 

 allt för ojämnt. I varje fall torde det emellertid finnas medel att fullt ut- 

 jämna den periodicitet i skogsaccismedlens storlek, som av en eller annan 

 anledning kan komma att uppstå. De utvägar, som därvid stå till buds, äro 

 dels att skogsaccisen utdebiteras samt accismedlen fördelas över större områden 

 än primärkommunerna samt dels att en fondering av accismedlen under de 

 gynnsammare åren sker. Vad då först beträffar ett sammanslående av flera 

 kommuner till större enheter vid accisbeskattningens verkställande, så kan däri- 

 genom givetvis motverkas den ojämnhet i skattebeloppens storlek, som möj- 

 ligen skulle kunna tänkas uppstå genom att de större skogsägarna olika år 

 koncentrerade sina avverkningar å skogar inom skilda kommuner. Även om 

 ett dylikt sammanförande av avverkningarna mot all sannolikhet skulle ske, 

 så skulle nämligen inom större områden verkningarna härav jämna ut sig, i 

 det att alltid några större avverkningar skedde inom varje skattedistrikt. Vad 

 åter beträffar en fondering av accismedlen, så kan därigenom den ojämnhet 

 i dessa medels inflytande, som konjunkturväxlingarna förorsaka, motverkas. 

 Då avverkningarna under gynnsamma år växa i omfattning och accismedlen 

 därigenom tillflyta rikligare, bör ett reserverande kunna få ske till förmån för 

 de efterföljande svagare åren. 



Förbundet förmenar sålunda, i enlighet med vad ovan anförts, att skogs- 

 accisen är det ur skogsvårdssynpunkt mest lämpliga sätt, på vilket skogens 

 beskattning kan ske, samt att olägenheterna med denna skatteform kunna 

 undvikas genom att accismedlen i vissa fall kunna få fonderas samt att pri- 

 märkommunerna sammanslås till större distrikt för accisens utdebitering. För- 

 bundet tillåter sig här påpeka, att vid ett dylikt bildande av större .skatte- 

 distrikt accismedlens efterföljande fördelning mellan de olika primärkommu- 

 nerna inom distriktet bör ske efter resp. kommuners skogsareal och ej efter 

 andra grunder. I annat fall skulle nämligen en premiering av jordbrukskom- 

 munerna på skogskommunernas bekostnad komma att ske. Vidare får förbun- 

 det framhålla, att taxeringen till skogsaccis allt fort torde böra verkställas inom 

 resp. primärkommuner för sig, emedan de kommunala förtroendemännen var 

 i sin ort förvisso äga större kompetens att bedöma det accispliktiga virkets 

 saluvärde än vad en central taxeringsnämnd kan besitta. Vidare kan ifråga- 

 sättas, om det måhända ej under alla omständigheter vore lämptigt, att viss 

 del av accismedlen (exempelvis 25 %) alltid finge stanna i den kommun, där 

 avverkningen skett. Detta komme nämligen att bliva en sporre för taxerings- 

 männen att ej eftersätta noggrannheten vid taxeringens verkställande. 



Vad ovan anförts rörande de allmänna grunderna för den skogliga beskatt- 

 ningen, tillåter sig förbundet sammanfatta på följande sätt: 



i) beskattning av det växande skogskapitalet är ej lämplig, enär detta ofel- 

 bart leder till en nationalekonomiskt förkastlig, i förtid skeende avverkning av 

 skogsbestånden ; en på jordbruksegendoms skogsvärde baserad fastighetsskatt är 

 därför en synnerligen olämplig beskattningsform ; 



2) skogsfastigheternas beskattning bör ske dels genom fastighetsskatt å själva 

 skogsmarken utan skog samt dels genom skogsaccis å det avverkade virkets 

 rotvärde ; 



