DEN KOMMUNALA SKOGSBESKATTNINGEN xll3 



3) för att motverka de olägenheter för kommunerna, som kunna tänkas 

 uppstå genom skogsaccismedlens ojämnhet under olika år, böra primärkommu- 

 nerna vid accisbeskattningen sammanföras till större enheter; inom dessa böra 

 accismedlen fördelas å resp. primärkommuner efter dessas skogsarealer. Taxe- 

 ringen till skogsaccis bör bibehållas hos primärkommunerna, vilka jämväl böra 

 berättigas att för egen del före fördelningen undantaga viss (25 %) procent 

 av accismedlen från den egna kommunen; 



4) fondering av skogsaccismedel under gynnsammare år bör få ske till för- 

 mån för de år, då samma medel på grund av konjunktursvängningarna ingå 

 med mindre belopp. 



Förbundet kan sålunda för sin del ej biträda de sakkunnigas förslag be- 

 träffande den skogliga beskattningen, utan måste med hänsyn till skogsvårdens 

 krav på c^et bestämdaste avstyrka detsamma. Förbundet får i underdånighet 

 hemställa, att Eders Kungl. Maj:t täcktes taga i övervägande, huruvida icke 

 den kommunala skogliga beskattningen måtte kunna ordnas dels såsom en 

 fastighetsskatt å endast skogsmarken efter dennas taxeringsvärde och dels 

 genom accis å den avverkade skogens rotvärde. 



Ehuru förbundet sålunda måst helt avstyrka de grundprinciper, enligt vilka 

 de sakkunniga velat ordna den skogliga beskattningen, har förbundet likväl, 

 för den händelse de sakkunnigas förslag ändock skulle befinnas böra läggas 

 till grund vid den kommunala beskattningens ordnande, ansett sig böra före- 

 taga en detaljgranskning av berörda förslag. Vid denna granskning har för- 

 bundet ansett lämpligt att följa paragrafindelningen i de sakkunnigas förslag 

 till »lag angående kommunal taxering och skattskyldighet». 



S 3- 

 I § 3 uppdelas fastigheterna i »jordbruksfastighet» och »annan fastighet» 

 och göres beroende av användningssättet till vilkendera gruppen viss fastighet 

 skall räknas. I anvisningarna lämna de sakkunniga därefter en tämligen ut- 

 förlig redogörelse för huru de tänkt sig dessa bestämmelser tillämpade. För- 

 bundet tillåter sig här påpeka, att det trots de lämnade anvisningarna mycket 

 ofta torde komma att möta utomordentligt stora svårigheter att enbart efter 

 användningssättet rubricera en fastighet såsom jordbruksfastighet eller annan 

 fastighet. Det finnes emellan dessa båda grupper fastigheter talrika gränsfall, 

 där det för taxeringsmyndigheterna möter stora svårigheter att verkställa klassi- 

 ficeringen. De sakkunnigas uppdelningsgrund torde därför lätteligen komma 

 att leda till orättvisor. Då emellertid denna fråga ligger något vid sidan av 

 de rent skogliga spörsmålen, anser förbundet ej lämpligt att vidare ingå på 

 densamma. Förbundet vill blott uttala, att detsamma för sin del ej är över- 

 tygat om lämpligheten av att i skatterepartitionen låta jordbruksfastighet och 

 annan fastighet ingå med ohka repartitionstal och att det därför måhända 

 ej är nödvändigt att alls särskilja fastigheterna i jordbruksfastighet och annan 

 fastighet. 



S 4. 



I § 4 mom. I stadgas bland annat, att statens s. k. jordbrukskolonat under 

 viss tid skola vara fria från fastighetsskatt. Någon motsvarande förmån läm- 



