114x SKOGSPOLITISKA INLÄGG 



nas däremot ej dylika anläggningar på enskild mark. Den förmänsrätt, som 

 härigenom givits staten, synes måhända vid första påseende vara av tämligen 

 underordnad betydelse. Så är dock ej förhållandet. Frågan är tvärtom av 

 allra största vikt för den enskilda skogshushållningen i Norrland och Dalarna. 

 Den sammanhänger nämligen ytterst nära med det norrländska skogsarbetare- 

 problemet. Det torde vara Eders Kungl. Maj:t bekant, att bristen på dugliga 

 skogsarbetare är det svåraste och numera måhända enda hindret för genom- 

 förandet av en rationell, intensiv skogsvård i Norrland och Dalarna. För att 

 undanrödja detta hinder har såväl staten som ock i all synnerhet flertalet 

 stöire enskilda skogsägare arbetat för att framdriva en ökad kolonisation å 

 de norrländska skogarna. Under sysslandet härmed har man alltmer kommit 

 till insikt därom, att det särskilt i glesare bebyggda och mera avsides liggande 

 trakter ej är lämpligt att anordna enstaka skogsarbetartorp, utan .att det är 

 nödvändigt att samla bebyggelserna till kolonat. Vad staten beträffar, har 

 dess skogsförvaltning genom det delvisa misslyckandet med odlingslägenhets- 

 institutionen alltmer tvungits att samla dessa bebyggelser till kolonat, och den 

 nu arbetande norrländska kolonisationskommittén torde för statsskogarnas vid- 

 kommande för framtiden föreslå rent kolonatsystem. Vad de enskilda skogs- 

 ägarna beträffar, så har för dem länge stått klar omöjligheten av att kvar- 

 hålla dugliga brukare å isolerat belägna skogstorp, och man har därför även 

 å enskild mark börjat i stor omfattning övergå till att samla skogsarbetar- 

 lägenheterna i kolonat. I den mån denna rörelse såväl å statens som å en- 

 skild mark kommer att fortgå, har man att förvänta en betydande konkurrens 

 om arbetskraften till dessa kolonat. Har staten då förskaffat sig kommunal 

 skattefrihet för kolonaten, så innebär detta att staten genom lagstiftnings- 

 åtgärder försäkrat sig om en högst betydande förmån framför de enskilde i 

 konkurrensen om arbetskraften. Det bör emellertid här bemärkas, att staten 

 i sin skogshushållning såsom företagare är och bör vara fullt jämnställd med 

 den enskilde. Det kan därför ej vara riktigt, att staten å lagstiftningsvägen 

 skaffar sig fördelar, som i affärskonkurrensen ställer staten på ett bättre plan 

 än de enskilde. En sådan följd skulle emellertid de sakkunnigas förslag om 

 skattefrihet för statens egna, men skattskyldighet för de enskildes jordbruks- 

 kolonat erhålla. 



Enligt mom. 2 av samma paragraf skola statens kraftverk, då de huvud- 

 sakligen användas till elektrifiering av statens järnvägar, vara fria från fastig- 

 hetsskatt. Motsvarande, förmån har ej beretts de enskilde, vilka enligt för- 

 slaget skola utgöra fastighetsskatt för vattenkraftsanläggningar, även om dessa 

 användas för järnvägsdrift. Det torde väl knappast få anses vara rättvist att 

 bereda staten en dylik förmån framför de enskilde. 



De sakkunniga ha i betänkandet uttalat sig för principen beskattning efter 

 intresse. Förbundet kan ej finna annat än att förslaget att befria statens 

 vattenfallsverk, om de användas för järnvägsdrift, från fastighetstaxering utgör 

 ett tydligt avsteg från denna princip. Ett statens vattenverk drager givetvis 

 samma nytta av den kommunala verksamheten och de kommunala inrättning- 

 arna som ett vattenverk i enskild ägo, och staten bör då ej heller som före- 

 tagare äga några förmåner framför de enskilde, äfven om anläggningen avser 

 att betjäna allmänna trafikändamål. 



Vidare torde det böra framhållas, att berörda skattefrihet för staten i vissa 

 fall torde komma att bereda kommunerna svårigheter. På flera av de större 



