DEN KOMMUNALA SKOGSBESKATTNINGEN xll5 



bruksegendomar, som staten under senare tid inköpt, finnas utbyggda kraft- 

 verk eller obebyggda strömfall, vilka kunna komma att tagas i anspråk för 

 statens järnvägsdrift. För dessa fastigheter har tidigare utgjorts fastighetsskatt. 

 Skall nu denna, om kraften tår användning vid statens järnvägsdrift, upphöra 

 att utgå, kan detta vålla svårigheter inom kommunen samt nödvändiggöra av- 

 sevärt ökade utdebiteringar å de övriga skattekällorna. 



§ 6. 



Enligt § 6 skola de kamerala jordeboksenheterna ej vidare utgöra taxerings- 

 enheter, utan varje särskild brukningsdel skall i taxeringshäiiseende utgöra en 

 enhet för sig. Detta de sakkunnigas förslag, vilka måhända teoretiskt sett 

 kan tänkas medföra vissa fördelar, är enligt förbundets uppfattning omöjligt att i 

 praktiken genomföra. På flertalet större skogsegendomar och särskilt bruks- 

 egendomarna i mellersta Sverige finnes ett mycket stort antal torp och lägen- 

 heter, utarrenderade slåtterängar och obebyggda odlingar m. m. å skogs- 

 markerna. Samtliga dessa skulle enligt de sakkunniga åsättas särskilda taxe- 

 ringsvärden, om de äro utarrenderade. Detta torde emellertid möta stora 

 svårigheter. Agovidden av olika slag å dessa arrendelotter är ofta mycket 

 ofullständigt känd. Till arrendena höra betesrätter i hagar, vilka ofta äro 

 gemensamma för två eller flera lägenheter. Vidare medföljer ofta rättighet 

 till husbehovsvirke, vilken rättighet kan vara formulerad på de mest olikartade 

 sätt. Det torde för taxeringsmyndigheterna bliva praktiskt taget ogörligt att 

 på ett objektivt sätt åsätta alla dessa smålägenheter å skogarna egna taxerings- 

 värden. Som förut nämnts, äro arealerna a desamma många gånger ej kända. 

 Huru skola vidare de gemensamma betesrättigheterna uppskattas, och kan det 

 slutligen bliva möjligt för taxeringsnämnden att, på sätt de sakkunniga å annat 

 ställe föreslagit, uppskatta det årHga värdet av och därefter för varje lägenhet 

 för sig kapitalisera de så ofantligt skiftande rättigheterna till husbehovsvirke 

 å kanske loo tals torpställen under ett större bruk? Därtill kommer, att arrende- 

 perioderna endast tillfälligtvis sammanfalla med taxeringsperioderna. För när- 

 varande pågår inom skogsbygderna en strävan att utöka den fasta skogsarbetar- 

 stammen å de större egendomarna och därför verkställes mycket ofta vid arrende- 

 periodernas utgång en parcellering av äldre, större lotter, till flera nya och 

 mindre. Avenså företages utbrytande av avsides belägna ägolotter från de 

 äldre arrendegårdarna i och för nyanläggning av torplägenheter. Husbehovs- 

 och betesrättigheterna förändras så gott som vid alla inträffande arrendeledig- 

 heter. På grund av samtliga dessa omständigheter komma ständiga förändringar 

 att mellan taxeringstillfällena äga rum i smålägenheternas verkliga värden. 

 Det torde vara otänkbart, att taxeringsmyndigheterna skola hinna eller kunna 

 verkställa alla de omtaxeringar, som härav borde betingas. Man torde härigenom 

 kunna befara, att ständiga förvecklingar skola uppstå vid beskattningen av 

 dessa smålägenheters innehavare. 



Än svårare torde förhållandena komma att bli inom de delar av landet, 

 som ännu ej undergått laga skifte. Varje hemmansdel är här uppdelad på 

 ett flertal — ända till lo ä 15 stycken — åtskils belägna lotter. Ett större 

 eller mindre antal av dessa lotter, vilka ligga mer ogynnsamt till, har ägaren 

 ofta utarrenderat till skilda personer, medan han å andra sidan själv av kanske 

 en 5 ä 10 olika grannar arrenderar spridda åkerlappar. På detta sätt är 

 varje hemmansdal uppdelad i flerfäldiga lotter, vilka korsvis äro utarrenderade 



