DEN KOMMUNALA SKOGSBESKATTNINGEN xll9 



bland dem komma att utjämna varandra eller nivelleras av det stora antalet 

 mera normala fall. Vidare kräves, att utgångsmaterialet för beräkningarna 

 blivit utvalt utan någon viss lagbundenhet i någon riktning, så att provfallen 

 ej räka ha någon viss gemensam egenskap, som måhända den obekanta delen 

 av materialet, om vilken man vill draga slutsatserna, saknar. Dessa nödvän- 

 diga förutsättningar för att en sannolikhetsberäkning skall vara riktig, saknas 

 emellertid vid det föreslagna taxeringsförfarandet. Även om taxeringsdistrikten 

 göras avsevärt större än nu och antalet storleksgrupper inskränkes till exempel- 

 vis 3 eller 4, så torde i allmänhet antalet försålda egendomar inom varje 

 storleksklass i varje distrikt bliva så litet, att dessa egendomars köpeskillingar 

 ej kunna med skymt av berättigande anses vara representativa för övriga egen- 

 domar i samma storleksklass. Ofta nog torde antalet sålda egendomar i 

 varje grupp blott komma att uppgå till några få eller kanske något tiotal. 

 Det behöves då blott att en eller ett par av dessa varit försedd med ett osed- 

 vanligt stort och värdefullt virkesförråd, exempelvis 2,000 kronor per tunn- 

 land, så kan enbart denna egendom pressa upp taxeringsvärdena på övriga 

 egendomar inom samma storleksgrupp med flera hundra kronor per tunnland. 

 Ävenså kan det med det till antalet obetydliga jämförelsematerial, som kom- 

 mer att stå till buds, tänkas inträfta, att inom en storleksgrupp blott virkes- 

 rika egendomar byta ägare, medan i en annan kalhuggna säljas. Dä skulle 

 man enligt de sakkunniga inom den ena storleksgruppen blott få höga taxe- 

 ringsvärden och Inom den andra blott låga. Till sädana ohållbara förhållan- 

 den kan denna metod lätt leda, då materialet är för litet. Sannolikhetskal- 

 kylen är sålunda synnerligen förrädisk att arbeta med, dä de kända utgångs- 

 fallen till sitt antal äro för få. Vidare kan det tänkas inträfta, att de för- 

 sålda egendomarna inom resp. klasser kunna bliva utsorterade efter vissa gemen- 

 samma egenskaper, som de övriga, ej försålda egendomarna sakna. Det blir 

 då än mer felaktigt att använda denna beräkning. Det kan t. ex. inträffa, 

 att inom ett taxeringsdistrikt, som genomlöpes av en flod eller beröres av en 

 större sjö, strandegendomarna äro mest begärliga och oftast byta ägare samt 

 då även till högre priser än vad egendomarna utan strandrätt skulle betinga. 

 I fall man nu har inom en storhetsgrupp t. ex. 15 försäljningar med och 5 

 utan strandrätt, så bli de på detta material uträknade ä-prisen fullständigt 

 felaktiga för klassen i dess helhet. 



Gent emot dessa erinringar torde måhända komma att anföras, att de sak- 

 kunniga aldrig avsett, att metoden skall användas blint, utan att taxations- 

 myndigheterna skola göra de modifikationer, som kunna för de särskilda fallen 

 erfordras. Detta är emellertid mycket lätt att göra i teorien, men i praktiken 

 torde det förvisso bliva tämligen svårt för taxeringsnämnderna att under sitt 

 arbete frigöra sig från de till synes så vederhäftiga statistiska uppgifter, som 

 de sakkunnigas matematiskt oriktiga sannolikhetskalkyl kommer att sätta i hän- 

 derna på dem. Det blir ej lätt för taxeringsnämnderna att avgöra, om å-prisen 

 på grund av ovanberörda felkällor kunna vara felaktiga, och det ligger då så 

 nära till hands, att de böja sig för den suggestiva makt, som ligger i till 

 synes pålitliga statistiska siffror. Dä jämkningar i dessa siffror förvisso finge 

 ske i så gott som flertalet tal vid en rätt taxering, så vore det väl bättre att 

 först som sist uppgiva detta jämförelsematerial, som endast vore till för att 

 jämkas, samt från början gå på den personliga lokalkännedom, som i före- 

 varande fall är det enda tillförlitliga. 



