120X SKOGSPOJ.rilSKA INXAOG 



Sedan förbundet nu härovan påvisat det orimliga i att använda en sanno- 

 likhetsberäkning, då materialet är så litet, vill förbundet ifrågasätta, om det 

 är lämpligt att använda egendomarnas storlek som indelningsgrund, då det 

 gäller att sammanföra dem i grupper, inom vilka jjriserna äro mera enhetliga. 

 Det är visserligen sant, att priserna per arealenhet i allmänhet äro högst på 

 de mindre gårdarna för att därefter något sjunka med växande ytvidd. De 

 värdevariationer, som sålunda betingas av de växlande absoluta arealerna, äro 

 emellertid långt mindre framträdande än de, som betingas av en mängd andra 

 faktorer, såsom först och främst åbyggnadernas beska^enhet, vidare ägofigu- 

 rernas form, vattentillgång, välbelägenhet i förhållande till kommunikationer, 

 affektionsvärden genom vacker belägenhet, skogsmarkens genomsnittliga god- 

 hetsgrad o. d. Asättandet av gemensamma ä-pris för vissa storleksgrupper 

 medför sålunda ett bortseende från de viktigare prisreglerande faktorerna för 

 att fasthålla vid en mindre betydande. Då det givetvis möter oöverkomliga 

 hinder att verkställa en gruppindelning efter här ovan omnämnda andra egen- 

 skaper än arealerna samt då arealgruppindelningen är skäligen värdelös, kan 

 förbundet ej finna annat än att varje dylik indelning är olämplig. Såsom 

 redan tidigare framhållits, bör det vara den lokala sakkännedomen och erfaren- 

 heten, som stödd på de handlingar, som för varje särskilt fall kunna erbjudas, 

 bör verkställa uppskattningen. 



Slutligen får förbundet framhålla ytterligare en annan olägenhet med de 

 sakkunnigas förslag om taxeringsvärdenas fastställande. Ny taxering skall verk- 

 ställas vart femte år, och därvid skola läggas till grund köpeskillingarna för 

 de egendomar, som sålts under sistförflutna fem år. Då konjunkturerna å 

 trävarumarknaden kunna växla tämligen hastigt samt de flesta egendomsför- 

 säljningarna ske vid högkonjunktur, varvid köpeskillingarna ofta kalkyleras efter 

 högsta realisationsvärde, så torde det lätt kunna inträffa, att taxeringsvärdena 

 bliva satta efter en högkonjunkturs toppriser och att beskattningen av den 

 växande skogen under kommande femårs period därigenom blir abnormt hög. 



Vad ovan anförts beträffande de sakkunnigas förslag om taxeringsvärdena 

 å skog och dessas åsättande får förbundet sammanfatta sålunda : 



växande skogs taxeringsvärde bör bestämmas med hänsyn till vad densamma 

 under uthålligt, rationellt skogsbruk kan avkasta och ej med hänsyn till vad 

 som vid en hastig realisation ar virkeskapitalet kan utvinnas; 



de sakkunnigas förslag om att bestämma egendomarnas saluvärden med led- 

 ning av inbetalta köpeskillingar för egendomar i motsvarande storleksgrupper 

 vilar på matematiskt ohållbar grund, enär det material, som står till buds för- 

 en dylik sannolikhetsberäkning, är alldeles för litet; vidare torde det vara 

 mycket vanligt, att de egendomar, som mest gå i handeln, besitta särskilda 

 affektions- eller andra värden och därför alls ej äro representativa för övriga 

 egendomar i resp. distrikt och storleksklasser; 



skola saluvärdena under gången femårsperiod läggas till grund för taxerings- 

 värdena under kommande femårsperiod, kan det på grund av konjunkturväx- 

 lingar inträffa, att egendomarna under en högkonjunktur bliva taxerade över 

 de verkliga saluvärden, som sedan komma att gälla under de fem åren intill 

 nästkommande allmänna taxering. 



§ 8. 



Enligt § 8 skall värde av skog utöver husbehovet upptagas särskilt för 

 sig som skogsvärde. Härav ävensom av anvisningarna till denna paragraf 



