FÖREKOMMANDE AV SKOGSSKÖVLIXG x 153 



förslag Sveriges skogsägarförbund till Kungl. Maj:t ingivit en den 4 inne- 

 varande månad likaledes till de sakkunniga överlämnad, underdånig framställ- 

 ning i frågan. 



Fcrenämnda skogsvårdsstyrelser hava samtliga livligt tillstyrkt att, till för- 

 hindrande av den enligt styrelsernas mening pågående skogsskövlingen och den 

 mångenstädes alltför omfattande exploateringen av skogstiligångarna, en pro- 

 visorisk lagstiftning snarast måtte komma till stånd. 



Sveriges skogsägareförbund har ingått i kritik av bränslekommissionens för- 

 slag och i huvudsak anfört följande. 



Förbundet kände sig ej övertygat om att de av bränslekommissionen uttryck- 

 ta farhågorna för att den vedavverkning, som erfordrades under år 1918, skulle 

 leda till skövling av de väibelägna skogarna, verkligen vore befogade, enär 

 denna vedhuggning endast avsåge att täcka merförbrukningen utöver den av 

 biänslekommissionen beräknade bränsleåtgången intill den i januari 1920, vil- 

 ken meråtgång knappast kunde bliva så stor, att den framtvunge omfattande 

 skogsskövlingar. Särskildt borde härvid beaktas de, på grund av den utpräglat 

 vikande konjunkturen på järnmarknaden, fallande träkolsprisen med därmel 

 följande minskad skogskolning. Det vore nämligen skogskolningen, som långt 

 mer än vedanskaffningen i vissa fall lett till beklaglig misshushållning med 

 ungskogarna, i det att ansvarslösa skogsägare, lockade av de höga träkolspri- 

 sen, för. kolning kalavverkat växtliga skogsarealer. Sedan kolprisen fallit och 

 träkolstillverkningen nedgått till normal omfattning, hade den svåraste orsa- 

 ken till skogsskövlingen bortfallit. Därjämte förväntades att prisen på såväi 

 vedmarknaden som arbetsmarknaden skulle bliva fallande. 



Då förbundet hade den bestämda uppfattningen, dels att de av enskilda be- 

 drivna vedavverkningarna under 1918 ej behövde eller komme att få den om- 

 fal tning, att någon avsevärd skogsskövling av sådan anledning vore att befara, 

 dels ock att under nästkommande år vedavverkningen å enskild mark åter kom- 

 ne att inordnas under en ordnad hushållnings former, syntes en allmän skogs- 

 lag av den djupt ingripande art, som bränslekommissionen föreslagit, icke vara 

 av behovet påkallad. 



i fråga om det framlagda förslagets detaljer har förbundet framhållit, bland 

 annat, att uttrycket "'uppenbarligen icke är förenligt med god skogsvård" vore 

 alltför tänjbart och torde kunna giva upphov till de mest olikartade tolkningar. 

 Huruvida detsamma skulle tillämpas endast beträffande avverkning av ung- 

 skog eller om bestämmelserna skulle gälla även i fråga om avverkning i 

 äldre, nära sin avverkningsålder stående bestånd, vore icke utsagt. Då åsik- 

 terna även i skogsvetenskapliga kretsar fortfarande vore ytterst delade rörande 

 de äldre beståndens genomhuggning och tidpunkten för deras slutavverkning, 

 syntes oriktig att bygga en i den enskildes rätt över sin egendom så djupr 

 ingripande lag på så lös, i huvudsak på den subjektiva uppfattningen byggd 

 grund, och detta så mycket mer som lagens handhavande syntes giva rum 

 för stort godtycke. 



Den, beträffande egendomar vilka efter den i mars 1918 bytt ägare, före- 

 slagna bestämmelsen, att slutavverkning ej utan särskilt tiilstånd finge årligen 

 företagas å större areal än 2 procent av fastighetens produktiva skogsmark, 

 komme i vissa fall att direkt motverka en rationell skogsvård, nämligen då 

 en fastighets skog till övervägande del bestode av gamla oväxtliga bestånd, 

 som ur skogsvårdssynpunkt snarast bnrde bort. Ehuru förbundet ville under- 



