156x SKOGSPCJJ.rnSKA INLÄGG 



Bestämmelser i enlijjhet med de tre förstnämnda alternativen äro ägnade 

 att bevara skogskapitalet, så att detta icke tillgripes och därigenom den fram- 

 tida avkastningc-n fcirminskas, under det att vid tillämpande av de tvä sistan- 

 förda alternativen denna angelägenhet skjutes åt sidan och uppmärksamheten 

 ägnas i huvudsak åt skilda bestånds rätta behandling vid i dem företagen av- 

 verkning. Även den i 4:de alternativet intagna begränsningen i fråga om 

 företagande av slutavverkning innebär ringa garanti för skogskapitalets be- 

 varande. Beträffande det i 2:dra punkten angivna alternativet har under 

 diskussionerna i frågan föreslagits; att tillsvidare såsom provisorium borde 

 föreskrivas att den årliga avverkningen icke finge uppgå till mer än ett 

 visst fixerat belopp per hektar produktiv utmark, vilket belopp i den ifråga- 

 satta författningen borde bestämmas olika för skilda delar av landet, exem- 

 pelvis till 3 kubikmeter i landet söder om Norrland och Dalarna, 2.25 kubik- 

 meter i mellersta och södra Norrland samt Dalarna och 1.50 kubikmeter i 

 Norr- och Västerbottens län. 



Ehuru det icke torde kunna förnekas att bestämmelser, som lade bestämt 

 hinder för att landets skogskapital nedsattes och således verksamt motverkade 

 den överavverkning, som allmänt anses vara rådande, skulle vara mycket önsk- 

 värda, synnerligast beträffande de enskildes fastigheter, varom nu är fråga, 

 synes dock, då möjlighet för närvarande endast föreligger att få till stånd 

 en provisorisk lagstiftning, ett sådant ingripande från statens sida i den en- 

 skildes förfogande över sin egendom icke nu lämpligen böra komma till stånd. 



Beträffande det i 4:de punkten härovan angivna alternativet, vilket överens- 

 stämmer med det av bränslekommissionen framlagda förslaget till frågans 

 lösande må erinras, att »dess senare del med bestämmelse om inskränkning i 

 rätten att utföra slutavverkning icke utgör något som helst hinder för över- 

 avverkning å respektive fastighet. Den huvudsakliga avverkningen därå kan 

 nämligen bedrivas på annat sätt än medelst markens kalhuggning eller ge- 

 nom annan form av verklig föryngringshuggning. Då därjämte svårighet 

 torde uppstå att rätt bedöma, vilken areal skall räknas som slutavverkad i 

 de fall, då avverkningen företages förnämligast genom blädning, synes den- 

 na av bränslekommissionen ifrågasatta bestämmelse icke lämpligen böra lag- 

 fästas. 



Genom det nyssnämnda förslaget att bestämmelse skulle meddelas därom, 

 att fastighetens årliga avverkningsbelopp icke finge överstiga ett visst, i den 

 ifrågasatta författningen fixerat virkesbelopp per hektar produktiv utmark, 

 vilket senare belopp, i överensstämmelse med den beräknade medeltilK-äxten 

 per hektar utmark, bestämdes lika för samtliga fastigheter inom en var av 

 fyra till omfattningen angivna zoner av landet, synes kunna göras, bland an- 

 nat, den anmärkningen, att, då skogsavkastningen per hektar utmark å skilda 

 fastigheter kan vara i högst betydande grad olika, de ifrågasatta bestämmelser- 

 na kunde åstadkomma avsevärd överavverkning på den ena fastigheten, under 

 det att å en annan allenast en del av årstillväxten finge uttagas. Beträffande 

 ett flertal fastigheter kräva beståndens beskaffenhet och skogens ändamåls- 

 enliga skötsel jämväl en avverkning, som åtminstone under viss tidsperiod 

 vida övergår den årliga tillväxten. 



Ehuru tillämpningen av sådana bestämmelser, som allenast innebära förbud 

 att företaga avverkning av skog pä sätt, som är stridande mot grunderna för 

 god skötsel av beståndet eller marken, otvivelaktigt äro i ganska hög grad 



