FÖREKOMMANDE AV SKOGSSKÖVLING xl57 



beroende på den subjektiva uppfattningen hos den, åt vilken övervakandet 

 därav är anförtrott, anse sig de sakkunniga dock böra föreslå att dessa be- 

 stämmelser må utgöra den ledande principen i fråga om det statliga regle- 

 randet av skogsskötseln å de enskildes fastigheter, varom nu är fråga. 



Såsom här förut framhållits är emellertid icke gärna nöjligt att särskilja 

 inköpta egendomar på det sätt, att till en grupp hänföras sådana, som inköpts 

 i spekulationssyfte med avsikt att därå i första hand bedriva rovbruk, och i 

 en annan övriga fastigheter, vilka den nye ägaren hade för avsikt 

 att för framtiden behålla under utövande av rationell skötsel. Däremot 

 låter det sig, om ock icke utan alla formella betänkligheter, göra att under 

 särskilda kontrollföreskrifter ställa egendomar, som efter en viss angiven 

 tidpunkt sålts eller säljas utom vissa skyldskapsleder. De sakkunniga hålla 

 före att nämnda tidpunkt bör bestämmas till den 31 januari 1918. Beträf- 

 fande fastigheter, som sålts eller säljas efter detta datum, kan man utgå ifrån 

 att vid köpeskillingens bestämmande synnerligt avseende fästs eller kommer 

 att fästas vid de höga pris å skogsprodukter av alla slag, vilka varit rådande 

 under sista tiden och kunna förväntas i mer eller mindre grad fortbestå under 

 de närmaste åren, samt att i följd härav särskild fara för skogsskövling i dessa 

 fall är för handen. Det bör framhållas att vad här föreslås till genomförande 

 är en anordning, som mindre kringskär den enskildes rörelsefrihet än vad för- 

 hållandet är i Danmark, där skogsavverkning för avsalu å inköpt egendom 

 icke under de tio närmaste åren efter köpet får ske utan tillstånd av veder- 

 börande myndighet. 



Då tillämpningsområdet för den strängare kontrollen icke synes böra ut- 

 sträckas längre än vad härovan föreslagits, komma de egendomar, som bytt 

 ägare före den i februari 1918, att likställas med enskildas fastigheter i all- 

 mänhet, för vilka här förut föreslagits bestämmelser, avseende skydd mot ung- 

 skogarnas ödeläggande. Med fastigheter, som försålts efter den 31 januari 

 1918, böra ock jämställas sådana områden, vara rätten till avverkning av 

 skog upplåtits efter samma dag, ändå att försäljning av själva fastigheten 

 icke ägt rum. I annat fall torde sannolikt mången jordägare, lockad av de 

 gynnsamma förtjänstmöjligheterna, i första hand upplåta avverkningsrätten 

 till skog å fastigheten och, sedan skogen avverkats, träffa avtal om försälj- 

 ningen. 



Det här framlagda förslaget innebär visserligen ett mindre starkt ingrepp 

 i skogsägarnas i allmänhet dispositionsrätt över skogen än det av bränslekom- 

 missionen föreslagna stadgandet om förbud mot att å all enskild mark, varom 

 nu är fråga, bedriva avverkning "på sätt som uppenbarligen icke är fören- 

 ligt med god skogsvård". Då emellertid från det allmännas synpunkt största 

 vikten måste läggas på bevarandet av den unga skogen, och det sedan länge 

 framstått såsom ett oavvisligt behov att den skyddas för skövling, hava de 

 sakkunniga icke ansett sig böra föreslå strängare bestämmelser än här skett, 

 synnerligast då avsikten nu är att skapa ett provisorium, gällande till dess en 

 slutgiltig lösning rörande det statliga ingripandet i den enskildes rätt att hus- 

 hålla med sin skog må kunna komma till stånd. Det må ock hänvisas till vad 

 förut sagts om det i synnerhet för närvarande ur folkpsykologisk synpunkt 

 betänkliga i ytterligare starka band på jordägarnas rörelsefrihet ävensom 

 framhållas, att det synes vara bättre att nu taga ett mindre långt gående steg, 

 som i vidrigt fall kan under nästkommande år följas av ytterligare ett steg, 



