158 X SKOGSPOLITISKA JXI.ÄGG 



än att nu på en gång gå för långt och inåhänfla riskera ett bakslag i den 

 allmänna opinionen till förmån för en skärpt skogslagstiftning. 



Vad i övrigt angår detaljerna i förevaraiide lagförslag må anföras följande. 



I i;. 1 briinslekommissionens utkast till författningsförslag begränsas den 

 mark, som i avseende på avverkningen skulle bliva föremål för särskild kon- 

 troll, till skogsmark, där lagen angående vård av enskildes skogar är till- 

 lämplig. Vid upprepade tillfiillen har emellertid visat sig att avsikten med 

 nämnda lag icke kunnat fullföljas. Fastighetsägaren har nämligen ofta före- 

 burit, att den mark, vara han bedrivit avverkning på sätt, som äventyrat åter- 

 växten, utgjorts av hagmark eller att den avverkade skogsmarken vore av- 

 sedd att utläggas till nödig beteshage, och har i följd härav ett ingripande 

 från skogsvårdsstyrelsen i avsikt att förmå honom vidtaga åtgärder till den 

 avverkade markens återförsättande i skogbärande skick i allmänhet icke 

 kunnat ske. Betydande skogsmarksområden hava härigenom blivit kalhuggna, 

 utan att desamma för lång tid kommit till användning vare sig för fram- 

 bringande av skog eller för det förmenta ändamålet att erhålla för fastig- 

 heten nödigt bete. Då därjämte försumpad skogsmark i allmäidiet ställts 

 utom nämnda lags räckvidd, ehuru mången gång möjlighet finnes att genom 

 rätt så enkla åtgärder och med ringa kostnader såväl befrämja tillväxten ä 

 därå uppkommen skog som ock åstadkomma återväxt å densamma, synes nu 

 ifrågasatt begränsning i den enskildes rätt att bedriva avverkning icke böra 

 inskränkas att gälla allenast beträffande sådan skogsmark, där lagen an- 

 gående vård av enskildes skogar är tillämplig, utan de allmänna bestäm- 

 melserna böra hava avseende å överhuvud taget all utmark, skogs- och hag- 

 mark, hörande till enskildes fastigheter inom område, där nämnda lag är 

 tillämplig. I 3 § hava emellertid meddelats bestämmelser på det att stad- 

 gandena i i och 2 §§ ej må utgöra hinder för avverkning å inägoområde 

 eller för marks uppodling till åker m. m. eller för åtgärder till förbättrande 

 av kreatursbetet å sådan mark, som är därtill lämplig. Att utsträcka författ- 

 ningens giltighetsområde till enskildes fastigheter å Gottland eller Öland 

 eller inom Västerbottens och Norrbottens län jämte Särna socken med Idre 

 kapellag i Kopparbergs län eller till skyddsskogarna eller till vissa i de norr- 

 ländska länen i övrigt belägna enskildes skogar, för vilka den s. k. lappmarks- 

 lagen gäller, synes däremot icke vara erforderligt. 



En för tillämpningsområdet i dess helhet gemensam definition å begreppet 

 "ungskog" torde det icke vara möjligt att lämna. Man kan härvid icke utgå 

 från någon viss dimension å de träd, som böra räknas dit, då ju även träd 

 med ringa grovlek kunna hava uppnått jämförelsevis hög ålder. I stort sett 

 torde dock såsom ungskog kunna betecknas skog, som i allmänhet, såsom 

 bestånd betraktad, icke nått fröbarhetsåldern och vilkens tillväxt ännu alltjämt 

 är i stigande. Åldersgränsen mellan ung och medelålders skog är olika för 

 skilda delar av landet och torde densamma få anses variera mellan 30 och 60 

 år. Tveksamhet rörande vad som å skilda trakter och beståndsorter bör räknas 

 såsom ungskog eller icke torde emellertid i regel icke råda, men om en skogs- 

 ägare ändock skulle k;inna sig villrådig härom, har han att med begäran 

 om upplvsning eller anvisning hänvända sig till skogsvårdsstyrelsen eller 

 dennas tjänstemän. 



Ehuru kalavverkning av ungskog i regel icke är förenlig med god skogs- 

 hushållning, kan skogens tillstånd och beskaffenhet dock i vissa fall berättiga 



