160 X SKOGSPOLTTJSKA INLÄGG 



som efter samma dajj å enskildes fastigheter förvärvat sig rätt till avverk- 

 ning åv skog, och då dessa personer ju hava ringa intresse av skogsbeståndens 

 goda skötsel, synes den strängare kontroll över skogsavverkning, som avses i 

 I stycket av denna paragraf, jämväl böra hava tillämpning i fråga om om- 

 råde, vara rätt till avverkning av skog upplåtits efter den 31 januari 191S, 

 ändå att fastiglicten icke efter sagda dag överlåtits till annan ägare. Att här- 

 vidlag göra undantag för transaktioner mellan närskylda har icke ansetts vara 

 av omständigheterna påkallat. 



Där skogsägaren emellertid saknar den skogliga insikt, att han själv kan 

 bedöma, huru avverkningen i förekommande fall bör bedrivas för att den icke 

 må komma i strid med författningens föreskrifter, står det honom fritt att 

 jämlikt gällande förordning angående skogsvårdsstyrelser hänvända sig till 

 skogsvårdsstyrelsen med begäran om sakkunnigt biträde för lämnande av råd 

 eller anvisning, huru avverkningen bör verkställas. 



3 §. Då hinder naturligen ej bör läggas för att del av en fastighets ut- 

 mark uppodlas till trädgård, åker eller äng eller användes till byggnadstomt 

 eller annat likartat ändamål, även om den avverkning av växande skog, so.m 

 därav skulle betingas, icke överensstämde med de i i och 2 §§ givna före- 

 skrifterna, hava i denna paragraf härom intagits bestämmelser, som i huvud- 

 sak överensstämma med vad härom stadgas i såväl de för Gottlands län och 

 för Öland gällande lagarna angående vård av enskildes skogar som ock den 

 allmänna lagen angående vård av enskildes skogar. Förslagets stadgan- 

 den äro ej heller avsedda att reglera avverkningen å område, som är 

 att hänföra till inägor, såsom smärre gärdesbackar, park eller dylikt. På skäl, 

 som här förut i motiven till i § anförts, har dock icke ansetts ändamålsenligt 

 att i nu ifrågavarande författning intaga sistnämnda lags bestämmelser i dess 

 12 § därom, att vad i lagen stadgas ej skall utgöra hinder, bland annat för 

 skogsmarks utläggande till nödig beteshage. Synnerligast i södra och meller- 

 sta delarna av landet utgöras emellertid de områden av en fastighet, vilka an- 

 vändas till beteshagar, mycket ofta av såväl mark, vara genom ändamålsenlig 

 behandling, såsom skogens uthuggning och markens röjning, god gräsväxt kan 

 erhållas, som ock sådan hårdare sten- eller bergbunden eller annan torr, nä- 

 ringsfattig mark, som icke är lämplig till annat ändamål än till skogsbörd. 

 Lika litet som hinder bör läggas för förutnämnda områdens avverkning till 

 förbättrande av betet, där sådant erfordras för fastigheten eller därmed sam- 

 brukad fastighet, lika litet böra sistomförmälda skogsmarksområden få genom 

 avverkning så behandlas, att därå befintlig ungskog skövlas eller, beträffande 

 fastigheter, som avses i 2 §, en god skötsel av marken eller beståndet i övrigt 

 åsidosättas. 



4 och 5 §§. Därest avverkning sker i strid mot de bestämmelser, som stad- 

 gas i I och 2 §§, bör finnas möjlighet att genom snabbt ingripande förbjuda 

 avverkning å fastigheten eller, där så anses tillräckligt, viss del därav, för 

 annat ändamål än fastighetens eller därmed sambrukad fastighets oundgäng- 

 liga husbehov. 



Bränslekommissionen har föreslagit, att sådant förbud skulle meddelas av 

 överexekutor på begäran av skogsvårdsstyrelse eller av denna särskilt bemvn- 

 digad tjänsteman, och skulle dylikt förbud utan vederpartens hörande medde- 

 las att gälla till den i juni 1919. Förbud, varom nu är fråga, synes dock icke 

 lämpligen böra meddelas utan att fastighetens ägare samt, där avverkningen 



