FÖREKOMMANDE AV SKOGSSKÖVLING x 161 



verkställts av annan, jämväl denne beretts tillfälle att yttra sig i ärendet, även 

 om därigenom kunde försittas viss tid, varunder skogsskövlingen ostört kunde 

 fortgå. För ärendets påskyndande torde i stället till skogsvårdsstyrelsen 

 kunna överlämnas att meddela förbudet. Synes dröjsmål med avverknings- 

 förbudets meddelande innebära fara för skogens fortsatta skövling, torde på 

 skogsvårdsstyrelsen ankomma att förelägga vederbörande kort tid, inom vil- 

 ken yttrande må inkomma. Om nu ifrågavarande förbud meddelas att gälla 

 tillsvidare samt med vederbörande öppen lämnad rätt att när som helst, utan 

 föreskrift om viss klagotid, till Konungens befallningshavande i länet ingiva 

 besvär över skogsvårdsstyrelsens förbudsresolution, synas vägande skäl mot 

 sålunda ifrågasatt förfaringssätt icke kunna anföras. Enär avverkning, som 

 anses stå i strid mot bestämmelserna i i och 2 §§, ej sällan torde komma att 

 av fastighetsägaren motiveras därmed att avverkningen utföres å sådant om- 

 råde av hagmark, som erfordras till betesmark och är till sådan lämplig, har 

 ansetts ändamålsenligt intaga bestämmelse därom, att skogsvårdsstyrelsen, där 

 sådant av förhållandena påkallas, bör inhämta utlåtande från i lanthushåll- 

 ning kunnig person eller nämnd. Sedan avverkningsförbud meddelats och den 

 lagstridiga avverkningen sålunda upphört, bör det på skogsvårdsstyrelsen an- 

 komma att efter övervägande av förhållandena giva tillstånd till sådan av- 

 verkning, som anses kunna ske utan att skogen utsattes för skövling. 



Bränslekommissionens förslag om att klagan över skogsvårdsstyrelsens be- 

 slut skulle föras hos en särskild, för hela riket gemensam nämnd, synes av flera 

 skäl icke kunna tillstyrkas. Helt visst vore att emotse större tidsutdräkt med 

 frågans avgörande, om den hänskötes till sådan nämnd än om klagan föres i 

 vanlig ordning hos Konungens befallningshavande. Då sådan nämnd givetvis 

 ej skulle kunna hålla besiktning å marken i de skilda fall, då tvistefrågor hän- 

 skjutits till dess bedömande, måste jämväl densamma i huvudsak lita till den 

 utredning, som genom annan sakkunnig verkställts å ort och ställe. 



Att parterna även må vara berättigade att hos Konungen föra klagan över 

 Konungens befallningshavandes beslut synes uppenbart. 



Den i 5 §, andra stycket, intagna bestämmelsen rörande undersökning å 

 marken av sakkunnig person jämte biträde, där sådan undersökning anses 

 erforderlig, överensstämmer med vad för liknande fall är stadgat i de s. k. 

 Gottlands- och Ölandslagarna angående vård av enskildes skogar. 



12 §. Då sådant förbud för avverkning, som meddelas på grund av be- 

 stämmelserna i lagen angående vård av enskildes skogar, upphör, där hos över- 

 exekutor ställes pant eller borgen för fullgörande av de åtgärder, som för 

 skogsmarkens återställande i skogbärande skick finnas erforderliga, under det 

 att det jämlikt 4 § av denna lag meddelade förbudet icke genom sådant åt- 

 görande bör kunna bliva hävt, synes i fall, då förhållandena skulle kunna på- 

 kalla förbuds meddelande enligt bägge lagarna, allenast sådant i enlighet med 

 nu ifrågavarande lag böra komma i fråga. 



Ändring i bestämmelserna uti gällande förordning angående skogsvårdssty- 

 relser i avsikt att genom däri infört stadgande giva skogsvårdsstyrelsen sär- 

 skilt bemyndigande att vidtaga åtgärder, som omförmälas i denna lag, synes 

 icke vara erforderlig, synnerligast med hänsyn 'Sill lagens provisoriska karaktär. 

 Vad enligt denna lag skall åligga skogsvårdsstyrelse torde för övrigt kunna in- 

 rymmas i vad nämnda förordning i 4 § innehåller om skogsvårdsstyrelses 

 uppgift. 



