lITTEMrURlI 



RECENSIONER. 



Hauch, L. a.: Opbygning af Sko v. Kobenhavn 19 17. 163, sid. 21 fig. 



Ifrågavarande arbete av den genom Hauch och Oppermanns utmärkta 

 Haandbog i Skovbrug välkände danske skogsmanneti, som även genom artiklar 

 i denna tidskrift är bekant för svensk publik, har ursprungligen ingått som 

 en serie i Dansk Skovforenings Tidsskrift, men föreligger nu också separat 

 som en särskild bok. 



Nära hälften av volymen är ägnad åt valet av trädslag. Förf. framhäver 

 särskilt nödvändigheten av att just förstå, vad den danska lokalen i varje fall 

 kan frambringa: »Vi skal intet onske, intet ville, men kun sporge om, hvad 

 vi formaar. » Som motståndare mot all slags blädningsbruk, polemiserar han 

 mot Wagner och varnar kraftigt mot varje slags generalisering. I någon mån 

 gör han sig dock själv skyldig härtill, då han förordar föryngringshyggen av 

 3 — 16 hektar. 



Vid de nya beståndens uppdragande gäller det emellertid ej att endast 

 använda den rätta arten utan även den bästa rasen. Det är särskilt genom 

 studiet av W. Johanssens skrifter, som förf. kommit till klarhet om skikt- 

 förmågans (Spredningsevnens) variation med rasen och åter rasens beroende 

 av fröets proveniens. 



Som bekant är författaren anhängare av mycket täta plantbestånd, och han 

 betraktar t. ex. för eken den största möjliga planttäthet s'om ett av de viktigaste 

 medlen att alstra god skog. De täta skogsodlingarna uppnå enl. Hauch en fyllig- 

 het och en frodighet, som icke blir förhållandet med de glesa. Ju större plantantalet 

 är, ju större utsikt har man också från ärftlighetssynpunkt att erhålla eftersträvans- 

 värda, goda typer. Även om detta sålunda f. n. är riktigt, blir det väl för 

 framtiden mera ekonomiskt att söka odla och förädla endast de goda raserna, 

 varigenom säkerhgen eftergifter på plantantalet kunna göras. 



I en senare huvuddel i boken ägnar sig förf. åt gallringsfrågan. Han vill 

 låta kampen mellan träden i yngre år fortgå så länge som möjligt, innan 

 han ljusställer dem. Därför är han också, som det synes på goda grunder, 

 motståndare till utmärkande av »huvudträd»; man kan därvid så lätt, utan 

 att veta det, komma att borttaga just de träd, som sitta inne med de bästa 

 utvecklingsmöjligheterna. Ju långsammare och försiktigare man går över till 

 den glesare ställningen, desto bättre vill, enl. Hauch, utvecklingen bliva. Ju 

 längre man kan vänta med det slutliga bestämmandet av de träd, som skola 

 bli de härskande, ju mera man låter beståndet själv utmärka dem, desto 

 större möjlighet har man att träffa det rätta valet. 



Huru viktigt det bör vara att just tänka på att alltmera frambringa de goda 

 individerna uttrycker författaren på följande sätt: »Medens vi viser ud (utbläckar), 



