196 X .SKO(;SAI)MINIS'JRA'iIONKN 



kunde vara skälig, har styrelsen därför intet att erinra mot nådigt bifall lill den av För- 

 eningen Sveriges ordinarie jägmästare framställda underdåniga anhållan. 



Doinänslyrelscns underdåniga utlåtande den i8 april över förslag lill lag om tillfälliga 

 åtgärder till förekommande av skövling av skog å fastighet i enskild ägo. 



(Jcuoiii nådig remiss den i6 inncvaraiHlc månad har Eders Kungl. Maj:t anbefallt do- 

 miinstyrelscn alt skyndsamt avgiva underdånigt utlåtande i anledning av ett förslag till lag 

 om tillfälliga åtgärder lill förekommande av skövling av skog å fastighet i enskild ägo 

 jämte motiv till samma lagförslag, som utarbetats av sakkunniga, jämlikt nådigt bemyndi- 

 gande tillkallade av statsrådet och chefen för justitiedepartementet den i och 25 nästlidna 

 mars (se Skogsvårdsf. tidskr. 1918. II. 4, sid. 149); och får styrelsen, med återställande av 

 remissakten, till åtlydnad härav i underdånighet anföra följande. 



Domänstyrelsen anser för sin del att — med hänsyn lill rådande höga pris särskilt på 

 kolveds- och vedbränslemarknaden och därmed följande spekulation i skogsfastigheter — 

 behov föreligger för ett genomförande snarast möjligt av provisoriska bestämmelser mot 

 skogsskövling inom de områden av landet, där lag angående vård av enskildes skogar gäller, i 

 avvaktan på en definitiv ny skogslagstiftning. Den uppfattning, som härutinnan vunnit uttryck 

 genom en vid Svenska skogsvårdsföreningens årsmöte den 15 nästlidna mars under livlig an- 

 slutning fattad resolution i ämnet; genom ett av 1917 års bränslekommission den 4 i sagda 

 månad till Eders Kungl. Maj:ts prövning hänskjulet utkast till provisorisk förordning om 

 skydd mot skövling av enskildes skogar; samt genom underdåniga utlåtanden av vissa skogs- 

 värdsslyrelser i anledning av bränslekommissionen förenämnda förslag bestyrker, att en reg- 

 lering från statens sida i ovan angivet syfte med det snaraste bör komma till stånd. 



Den avvikande uppfattning, som Sveriges skogsägareförbund i underdånig skrivelse den 

 4 innevarande månad uttalat ifråga om att farhågor för skövlig av välbelägna skogar till 

 följd av avverkningar av bränn- och kolved hädanefter under år igiS icke' vore befogade, 

 kan styrelsen icke dela. Styrelsen anser i likhet med de sakkunniga, att farhågorna äro 

 fullt grundade. Skola åtgärder vidtagas för att i möjligaste mån förebygga de följder, som 

 på grund av rådande förhållanden hota särskilt välbelägna skogar, måste dessa åtgärder 

 alltså vidtagas snarast möjligt. 



Vid en jämförelse mellan det av bränslekommissionen avgivna utkastet till provisorisk 

 förordning om skydd mot skövling av enskildes skogar samt de sakkunningas förevarande 

 lagförslag, får styrelsen för sin del avgjort förorda det senare, ehuru styrelsen likväl icke 

 obetingat kan instämma i de sakkunnigas bedömande å sid. 18 — 19 av det bränslekommis- 

 sionens förslag motsvarande alternativet 4. 



Det synes uppenbart, att vid genomförandet av detta förslag ett stort ansvar kommer att 

 åvila skogsvärdsstyrelserna, på vilka det skulle ankomma all meddela förbud om avverkning, 

 då sådan skett i strid mot föreskrifter, vilkas åtlydnad med hänsyn till tänjbarheten av vissa 

 begrepp såsom »ungskog», »grunder för god skötsel av beståndet eller marken» m. fl., 

 kunde länkas bliva allt för mycket beroende av den subjektiva uppfattningen. Styrelsen 

 anser dock å ena sidan, att det ej torde vara möjligt alt i en lag med fördel mera detal- 

 jerat än i förevarande förslag meddela bestämmelser till vinnande av det mål, som nu 

 åsyftas, och å andra sidan, att det kan förväntas, att skogsvårdsstyrelserna, vilka nu besitta 

 femtonårig erfarenhet om tillämpning av lag om enskildes skogar, som ej i mindre grad än 

 förevarande förslag torde kunna anses innehålla i viss mån tänjbara bestämmelser, torde vunnit 

 den erfarenhet på området, alt de skola visa sig vuxna den nya uppgift, som förslaget innebär. 



Uti motiven till § I ha de sakunniga beträffande definitionen å begreppet »ungskog» 

 bland annat anfört, att åldersgränsen mellan ung och medelålders skog finge anses variera 

 mellan 30 och 60 år i skilda delar av landet. Styrelsen anser att den nedre åldersgränsen 

 hellre synes böra sättas till 40 år, då bestånd mellan 30 — 40 år, även i de sydligaste delarna, 

 av landet, i regel med hänsyn till sin utveckling, tillväxt m. m. torde hänföras till ungskog. 



De sakkunniga ha uti motiven lill § 4 uttalat, att om dröjsmål med avverkningsförbu- 

 dets meddelande syntes innebära fara för skogens fortsatta skövling, torde på skogsvårds- 

 styrelsen ankomma alt förelägga vederbörande kort tid, inom vilken yttrande må inkomma. 

 Styrelsen får ifrågasätta, huruvida ej lämpligen i själva lagtexten borde införas en bestäm- 

 melse i detta hänseende, sålunda all andra stycket av § 4 finge följande lydelse: »Innan 

 sådant» — ■ — — tillfälle all, inom viss av skogsvårdsslyrelsen föreskriven tid, yttra sig — 

 — ■ — påkallas.» Det synes nämligen vara av synnerlig vikt, all det yttrande, som av 

 fastighetens ägare eller annan skall avgivas, innan förbud meddelas, utan onödig tidsutdräkt 

 blir avgivet, då eljest avsikten med förbudet i många fall kunde förfelas. 



I övrigt har styrelsen intet att erinra mot förevarande förslag med motiv, vilket styrelsen 

 med här ovan anförda smärre erinringar får för sin del i underdånighet tillstyrka. 



