216 X .1. A. A.MIl.OX 



oavkortad och utan hänsyn till om den överskred husbehovet tillfalla häradets 

 jord efter dess oförmedlade hemmantal, samt att ägarna utav denna jord, 

 med uteslutande utav alla andra, voro allmänningarnas delägare. Allmän- 

 ningarna skulle skötas efter genom skogsstyrelsens försorg och efter dess 

 föreskrifter upprättade hushällningsplaner samt i överensstämmelse med dessa 

 uppgjorda reglementen. Förefunnos såväl plan som reglemente, och hade 

 den förra bekostats av allmänningsmedel, stod det delägarna fritt att medelst 

 en av dem vald styrelse själva få övertaga förvaltningen, vilken i annat fall 

 handhades utav skogsstaten. Nu gällande skogsordning av år 1 894, vilken 

 efterträdde 1866 års, avviker endast oväsentligt från sin föregångare, (ienom 

 nåd. brevet av år 191 1 har emellertid styrelserna för sådana allmänningar, 

 vilkas förvaltning övertagits av delägarna, medgivits att under vissa villkor 

 själva ombesörja utsyning av i hushållningsplanen föreskriven avverkning och 

 genom 191 2 års jaktlag hava delägarna gemensamt tillerkänts kronans förut- 

 varande jakträtt, och skulle de nu, vilket icke synes osannolikt, jämväl under 

 alla omständigheter erhålla avkastningen av ek, bok och storverksträd, vilken 

 förut tillkommit kronan, vore deras nyttjanderätt till allmänningarna full, oav- 

 kortad och ostridig. 



Riksdagsbeslutet av är 1823 och nåd. brevet samt cirkulärskrivelsen av år 

 1824 förmådde icke definitivt lösa äganderättsspörsmålet. Hos ämbetsverk 

 och myndigheter liksom bland skogsstatens tjänstemän fasthålles fortfarande 

 åsikten om kronans äganderätt till allmänningarna. Sålunda framhåller kam- 

 markollegium uti ett yttrande den 27 september 1907 rörande lagbestämmelser 

 i syfte att bereda möjlighet att med allmänning för framtiden införliva in- 

 köpt mark, att kronan ägde själva allmänningsjorden, under det att den 

 växande skogen vore att betrakta såsom häradets tillhörighet. Ställes emeller- 

 tid äganderättsfrågan i rättshistorisk belysning, och ser man den därvid från 

 den dubbla äganderättens synpunkt, så kan det redan från början fastslås 

 att den vanliga problemställningen: äges häradsallmänning av kronan eller 

 häradet? icke är riktig. Kronan har, såsom vi av det föregående sett, aldrig 

 sökt hävda en äganderätt till de odlade delarna av allmänningarna av natur 

 att utesluta häradernas. Den riktiga frågeställningen är: äges häradsallmänning 

 av kronan och häradet i enlighet med den dubbla äganderättens teori eller 

 av häradet ensamt? 



För uppfattningen, att häradet ensamt äger häradsallmänning talar rättsut- 

 vecklingen under medeltiden, 1500- och större delen av 1600-talet, mot 

 densamma utvecklingen under senare delen av 1600- samt under 1700-talet. 

 Granskas emellertid utvecklingen under det senare tidsskedet, befinnes den 

 åtminstone delvis vila på ett historiskt misstag, nämligen den felaktiga satsen 

 om kronans ursprungliga äganderätt till all landets jord. I lagar eller sär- 

 skilda författningar har densamma icke kunnat göras gällande. Under i8oc- 

 talet brytes den också för att giva rum för grundsatsen om häradets fulla 

 äganderätt till sina allmänningar. Sedan lång tid tillbaka finnas ej längre 

 uttrycken för kronans dominium directum till häradsallmänningar, och själva 

 detta begrepp saknar varje rotfäste i den moderna svenska rätten. Det synes 

 därför icke kunna råda någon som helst tvekan, att icke den ståndpunkt, 

 vilken konung och riksdag från 1820-talet upprepade gånger intagit är den 

 från gällande rättssynpunkt riktiga — atl hiirachallmännini^ helt äifes av häradet. 



