SVERIGES HARADSALLMÄNNINGAR x217 



Äganderättsfrågan från lagstiftningens synpunkt. 



Även lagstiftningen har utgått från samma uppfattning, där den haft an- 

 ledning att taga ställning till frågan. I jaktstadgan av år 1864, vilken till- 

 kommit efter inhämtande av högsta domstolens samt ständernas vttranden, 

 lyder första paragrafen sålunda: 



»K. M:t och kronan tillkommer jakträtten å dess hägnade jaktparker och 

 djurgårdar, å mark hörande till k. lustslotten och andra till K. M:ts dispo- 

 sition ställda lägenheter, å kungsgårdar, kungsängar och kronoparker och all 

 annan K. M:t och kronan tillhörig, odisponerad mark, ävensom å härads- 

 allmänningar, evad de stå under allmän vård eller under menighetens ge- 

 mensamma förvaltning. » 



Häri uppräknas sålunda först all kronan tillhörig mark och härtill läggas 

 ytterligare häradsallmänningarna, vilka sålunda betraktas såsom kronan icke 

 tillhörig mark. Även i fiskestadgan, i lagen angående väghållningsbesvärets 

 utgörande på landet i dess tillämpning samt i lagar eller författningar berör- 

 ande vården av enskildas skogar betraktas häradsallmänningarna såsom häradets 

 egendom. 



Äganderättsfrågan i rättspraxis. 



Jämväl rättspraxis lämnar stöd för samma uppfattning, ehuru endast få i 

 detta hänseende belysande rättstvister förekommit. I »Sveriges Häradsall- 

 männingar» anföras endast tvenne sådana. Det ena rörer Rasbo häradsall- 

 männing, vars styrelse instämde ett närbeläget bruk, vilket inmutat en järn- 

 malmsfyndighet ä allmänningen med yrkande, att allmänningsdelägarna måtte 

 på grund av bestämmelserna i gruvstadgan den 12 januari 1855, enär de 

 voro att betrakta såsom jordägare, tillerkännas den dylika tillkommande 

 förmånen att till hälften med inmutaren deltaga i brytningsarbetet och därav 

 uppkommande vinst. Svarandeparten invände häremot, att äganderätten till 

 detta slags allmänning tillkom kronan och icke delägarna, vilka förmenades 

 hava endast nyttjanderätt därtill. Häradsrätten förklarade, att enligt § 6 av 

 1866 års skogsordning, jämförd med kungl. brevet den 16 mars och kammar- 

 kollegii cirkulärbrev den 14 april 1824 häradsallmämiing vore att anse såsom 

 under äganderätt tillhörig dem, som i häradet byggde och bodde, vadan kärande- 

 partens talan bifölls. Detta utslag fastställdes av hovrätten samt i dom den 

 I december 1875 ^^' högsta domstolen. 



Även i ett annat rättsfall hava förekommit uttalanden av domstolarna, 

 vilka ytterligare stärka häradernas äganderätt. Detta rörer Lösings allmänning. 

 Från denna hade ett område avsöndrats under slutet av 1 700-talet och under 

 tidernas lopp kommit att införlivas med och brukas under ett kyrkoherdeboställe. 



Genom en nåd. resolution år 1903 upplåts en del härav expropriationsvis 

 tör framdragande utav en järnväg och insattes ersättningen därför hos läns- 

 styrelsen för vederbörande rättsägares räkning. Allmänningsstyrelsen instämde 

 kronan och böställsinnehavaren med yrkande bl. a. att häradsrätten mätte 

 tillerkänna delägarna i allmänningen äganderätt till nämnda område. I sitt 

 utslag fann häradsrätten bl. a. skäl att, enär häradsallmänning vore att anse 

 såsom med äganderätt tillhörig dem, som i häradet byggde och bodde, tillerkänna 

 delägarna i Lösings häradsallmänning äganderätt till det omtvistade området. 



