232 X J. A. .\.\lll,().\ 



vilja komniitlerudc påpeka, att icke allt det utgallrade virket men ungefärligen 

 90 % därav är fullt avsättningsbart. 



Huruvida den ulnåendc aviterk ningen verkligen motsvarar skogens tillstånd 

 är av brist pä material svårt att med full visshet avgöra. I skogssakkunnigas 

 betänkande av ;ir 1915, vilket för övrigt är en på statistiska uppgifter rikt 

 flödande källa, anses den årliga avverkningen å häradsallmänningarna böra 

 vara 4 kbm ])er hektar produktiv mark, eller då den senare utgör 83,092,89 

 hektar sammanlagt 332,272 kbm. Detta belopp överstiger det i hushållnings- 

 planerna föreskrivna med 148,537 och det verkligen utgående avverknings- 

 beloppet med 95,187 kbm. Den sista siffrans storlek gör det i hög grad 

 sannolikt att även det senare avverkningsbeloppet är för lågt. 



Avverkningens utförande. 



Föryngringshuggningen utföres antingen såsom trakthuggning eller blädning. 

 Av det i hushållningsplanerna föreskrivna avverkningsbeloppet skall 51 % 

 uttagas genom det förra och 31 j^ genom det senare skogsbrukssättet. 



Det bedrivna trakthyggesbruket kan näppeligen anses tillhöra någon av 

 detta skogsbrukssätts mera förfinade former. Såsom förut omnämnts har 

 någon egentlig hyggesföljdsindelning icke ägt rum, varför kalavverkning med 

 eller utan fröträd, trots strävan att inom tjugoårsperiodens avverkningstrakt 

 på ett lämpligt sätt förlägga hyggena, kommit att övergå alltför stora samman- 

 hängande områden, vilket medfört vådor av flera slag såsom stormfällning, 

 minskning av markens bördighet m. m. Härtill kommer, att den använda 

 formen av trakthyggesbruket utmärker sig för en viss stelhet, som omöjliggör 

 eller försvårar avverkningens lämpande efter yttre omständigheter, såsom 

 virkeskonjunkturer, transportförhållanden, tillgång pä arbetskraft m. m. Vid 

 hushållningsplanens uppgörande fastlåses ett visst års avverkning till en 

 mycket begränsad del utav skogen, nämligen 2 o årsperiodens avverknings- 

 trakt och i många fall utstakas som bekant det område, som skall avverkas 

 under ett visst år. Ym förflyttning utav avverkningen är i regel mycket svår 

 att få till stånd och bringar alltid en viss förvirring uti hela huggningssystemet. 

 Nu kan det emellertid inträffa, att förhållandena under ett eller flera år 

 skulle göra det synnerligen önskvärt, att avverkningen förlades till en helt annan 

 del av skogen än där dessa års hyggen utlagts. Det kan tänkas, att virkes- 

 konjunkturerna härigenom skulle bättre kunna utnyttjas, transportsvårigheter 

 undvikas m. m. Detta medgives emellertid icke utav det använda trakt- 

 hyggesbruket. Detsamma har medfört även en annan nackdel, som en gång 

 i framtiden med all säkerhet kommer att vålla mycket bekymmer, nämligen 

 ett avsevärt försvårande av övergången till ett bättre trakthyggesbruk. Det 

 nu använda skogsbrukssättet har nämligen samlat bestånd inom samma ålders- 

 klasser uti stora sammanhängande områden, inom vilka skogen sålunda kommer 

 att nå mognad vid ungefärligen lika ålder. Då man numera eftersträvar en 

 intim blandning utav icke alltför stora bestånd tillhörande olika åldersklasser, 

 inses lätt till vilken skada i detta avseende det förda trakthyggesbruket varit. 



Det hade från alla synpunkter varit bättre, om skogen såsom i Sachsen 

 uppdelats uti lämpliga hyggesföljder med en ytvidd av 20 — 50 hektar inne- 

 hållande skog utav olika åldrar samt var och en utav dem med avseende 

 på avverkningen behandlats såsom en från övriga hyggesföljder avskild enhet. 



