240 X J. A. AMU.ON 



Revirens beskaffenhet och jägmästaretjänsternas tillsättande. 



Under ulhi omständigheter äro brister i hushailningsplanerna synnerligen 

 betänkliga. Detta gäller i särskilt hög grad de svenska statsskogarna, enär 

 de äro sammanförda i sä stora revir, att det ofta är svårt för jägmästaren att 

 i detalj lära känna sina samtliga skogar. Sähmda U])pgår medelarealen för 

 reviren i Bergslags, Västra och Östra distrikten till icke mindre än 17,346 

 hektar. Till jämförelse kan omnämnas, att reviren uti Sachsen i genomsnitt 

 innehålla 1,594 och i Preussen 3,860 hektar. Skillnaden är ju betydlig, sär- 

 skilt med hänsyn därtill att de svenska reviren bestå av ett stort antal ofta 

 små skogar med olika kameral natur och skilda ägare, vilket gör jägmästarnas 

 arbetsbörda per ytenhet räknat, än mera betungande, varför det inom många 

 revir torde vara fullkomligt omöjligt för dem att ägna samtliga skogar så 

 mycket arbete, som skogsbrukets snabba utveckling under det senaste decen- 

 niet fordrat. 



Under sådana omständigheter finnes det alla skäl att antaga, såsom de 

 sakkunniga för de allmänna skogarna uti landets södra och mellersta delar 

 redan tidigare gjort, att kronoparker och därmed jämförliga skogar komma 

 att taga brorslotten utav jägmästarnas tid och intresse. 



Härtill kommer att revirens geografiska avgränsning är frän allmänningarnas 

 synpunkt ofta ganska otillfredsställande. 



Revirens gränser sammanfalla nämligen merendels med länens och hära- 

 dernas, och då allmänningarna ofta ligga inom skogstrakter invid rågångarna 

 mellan dessa, inträftar det mycket ofta att allmänningar, som angränsa var- 

 andra eller ligga i varandras omedelbara närhet, komma att tillhöra olika 

 revir. Fördes dylika allmänningar till ett och samma revir, skulle statsver- 

 kets ersättning för jägmästarens förrättningar och resor väsentligen kunna ned- 

 bringas, men en betydligt större fördel vore, att anordnandet av bevakningen, 

 anskaffandet utav arbetare, arbetskraftens utnyttjande, utbjudandet av saluvirket 

 m. m. skulle kunna ske gemensamt, varigenom betydande ekonomiska fördelar 

 skulle kunna uppnås. 



Revirens sammansättning och avgränsning är sålunda vidkommande allmän- 

 ningarna ganska olämplig, och detsamma kan med fog sägas även om meto- 

 derna för deras besättande med tjänstemän. Härvid följes vissa normer, vilka 

 tillägga tjänstetidens längd och art en avgörande betydelse, under det att 

 duglighet och speciell lämplighet för just den sökta tjänsten få mera träda i 

 skuggan. 



Det är ju utan vidare uppenbart, att detta icke är ägnat att framkalla mera 

 framstående skogliga egenskaper. Givetvis söka alltid myndigheterna att inom 

 den ram, som befordringssystemet medgiver, placera »rätter man på rätter 

 plats», varvid det för den utomstående synes självfallet att strävan torde gå 

 ut på att besätta revir innehållande stora och värdefulla kronoparker och med 

 omfattande förädlingsverksamhet med de dugligaste tjänstemännen, men då 

 dessa revir endast tillfälligtvis och mera sällan sammanfalla med de, . som 

 innehålla större allmänningar, intaga dessa även i detta hänseende en ogynn- 

 sam ställning. 



Även de ordinarie skogsstatstjänstemännens bergfasta ställning kan vara 

 till en betydande nackdel för skogshushållningen, liksom ock transporten till 

 syd- och mellansvenska revir av sådana tjänstemän, som under längre tid 

 tjänstgjort enbart i landets nordligare delar. 



