246 X N(/i'ISKK 



och då all skogsindustri var fullkomligt bragt till stilleständ, så blev interim- 

 styrelsens åtgörande huvudsakligast blott av sammanhållande art. Närmare 

 ett tiotal forstmän stupade eller mördades under kriget, och flera hava er- 

 hållit utmärkelsetecken. Då den vita armén segerrikt intågade i landets 

 huvudstad, vidtogs genast även på skogshushållningens gebit en ordnande verk- 

 samhet. 



Det första steget blev åvägabringandet av ett chefsombyte. Landets förre 

 förstchef, statsrådet P. W. Hannikainen var den enda av förststyrelsens tjänste- 

 män, vilken slöt sig till de röda, och utlämnade hela styrelsen i deras våld. 

 A'isserligen torde denna arbetarerepublikens förststyrelse bestått blott av ett 

 par arbetsledare och någon f. d. folkskolelärare, samt den gamle chefen åt- 

 minstone till namnet — men någon särskild verksamhet kunde denna icke utföra, 

 ty nästan alla av landets statsskogar befunno sig på den vita sidan, och sty- 

 relsen kunde icke disponera över en enda utbildad forstmän. Bland forstmanna- 

 kretsar igångsattes ett slags »folkomröstning», om man så får säga, för att 

 utröna den allmänna opinionen beträffande nyval av förstchef. Resultatet 

 härav är ännu icke känt. Men såsom tjänstförrättande förstchef fungerar för 

 tillfället professorn i skogshushållning vid universitetet A. K. Cajander. 



Att kriget kommer att inverka på mångahanda sätt på landets hela stats- 

 ekonomi behöver icke vidare påpekas. 



Brist på arbetskraft och dragare omöjliggjorde så gott som över hela landet 

 vedanskaffningen för innevarande och delvis nästa år såväl i statens som 

 privata skogar. Man lever nu på sista årets inbesparingar, och ser med 

 bekymmer framtiden an. Sågindustrin kunde, med få undantag, knappast 

 påbegynna sina vinterarbeten, vilka troligen dock i alla händelser skulle in- 

 skränkt sig till det minsta möjliga, då alla brädgårdar redan äro överfyllda, 

 och exportmöjligheterna minimala. 



Pappersindustrin låg likaså nere hela vintern, dels av brist på arbetskraft, 

 dels med anledning av de talrika och hemska blodsdåden på landets största 

 pappersbruk Kymmene, Valkenkoski m. fl. 



Inom statens skogar kunna större förödelser direkt på skogarna icke an- 

 tecknas, då blott en liten areal av dem föll inom de rödas krigsområde. 

 Men skogseldar, hava tyvärr åstadkommit betydande skador, vilkas storlek 

 ännu icke kan angivas. 



Inom privatskogar, i synnerhet i Tavastehus län, hava skogarna dock lidit 

 avsevärt under kriget. Följderna av kriget komma att bliva såväl vittgående 

 som ödesdigra för hela landet — detta kan man i alla fall redan konstatera. 

 Att landets skogshushållning under de sista åren icke varit sådan den bort 

 vara, anses allmänt. Och på klander sparas för tillfället varken i ord eller 

 press. Men nu, som ofta, skjutes betydligt över målet, och saken granskas 

 måhända icke alltid tillräckligt objektivt. Man glömmer ofta, i huru hög 

 grad våra politiska förhållanden även här verkade ödesdigert, då den ryska 

 regimen hade blott en lösen — penningar i största möjliga grad och till 

 vilket pris som helst ur landets statsskogar. 



»Skogshushållningens nydaning» på forstligt-ekonomisk bas är nu dagens 



lösen — - man och man emellan, på möten, och i litteraturen. Tillsvidare 



förefinnas naturligtvis blott förslag och mer eller mindre vittsyftande projekt. 



Att landets skogsexport i huvuddrag kommer att inriktas på Tyskland är 



naturligt och fullt önskligt. Härav följer en fullkomlig omläggning av hela 



