82 SKOGSVÅRDSSTVKELSKRNAS HRRÄTTELSEK IQ I 7. 



misslyckas, eller ock medföra en markränteförlust under 15 — 20 år, 

 oavsett den förvildning och försämring, som under samma tid drabbar 

 ståndorten. 



Denna sanning har alltmer kommit till erkännande, varför man över- 

 gått till skogsodling för hand medelst frösådd eller plantering. 



Oavsett torka, frost, angrepp av insekter, skogsfågel m. m. äro barr- 

 trädsplantorna under deras tidigaste ålder utsatta för åverkan av betes- 

 kreaturen, där sådana tillåtas trafik pä de skogsodlade hyggena. Nöt- 

 bo-skapen tillgriper visserligen endast undantagsvis sådana plantor, men 

 skadar dem genom legor och tramp, varemot fårkreaturen med begär- 

 lighet avbeta desamma. Genom beteskreaturens vistelse på de skogs- 

 odlade hyggena förstöras en mängd spirande plantor, och i sådana fall, 

 där skogsodling föreligger enligt gällande lag, tvingas den skogsodlings- 

 skyldige att företaga hjälpskogsodlingar, vilka stundom ådraga honom 

 kostnader, vida överstigande värdet av det magra hyggesbetet. 



Emellertid förefinnes här och var jordområden med fuktigt läge och 

 hög bördighet, vilka efter skogsavverkning bliva rikt gräsbärande. 

 Skogsodlingen å sådana marker får överflyttas till motsvarande areal 

 äldre hyggen. Genom bortröjning av buskar samt insåning av lämp- 

 liga gräsarter, eventuellt även av konstgödning, kunna sådana gynnade 

 områden omdanas till goda ängs- eller betesmarker, och därmed för- 

 verkliga Svenska Betes- och Vallföreningens stora mål, som är skiljandet 

 mellan skogs- och betesmark. 



Med nuvarande höga skogsvärden bör det emellertid vara varje skogs- 

 ägare angeläget, i att möjligaste mån skydda de skogsodlade områdena 

 för kreatursbetning. 



A en del hyggen uppspira täta snår av ormbunkar, vilka verka hin- 

 drande på plantornas fortkomst och därigenom förorsaka luckor i plant- 

 beståndet. Skadan kan emellertid förekommas genom att med lie avhugga 

 ormbunkarna, vilket förfarande bör ske tvänne gånger under de två 

 första somrarna efter sådden. Lämpligt är även, att i stället för frösådd 

 utsätta 2 — 3 åriga granplantor å sådana ombunksfläckar. 



När frösådden lyckats väl, uppkomma vanligen ett flertal plantor i 

 varje såddruta, vilka om de få fortväxa åstadkomma trängsel och kamp 

 om näring och ljus. Då sådan strid alltid verkar hämmande på plant- 

 beståndets utveckling, bör skogsägaren gynna en eller tvänne av de 

 kraftigaste individen i varje ruta, genom borttagning av de konkurre- 

 rande svagare. Om dessa senare emellertid avhuggas vid rothalsen, 

 så bortdör rotsystemet under samtidig utveckling av svampbildningar, 

 vilka kunna överflyttas på de kvarlämnade plantornas rötter och för- 

 störa dessa. Därför är fördelaktigare att vid plantbeståndets inträde i 



