653. 



RUM EX NEMOLAPATHUM. 



FrSskaUn jemnbredt aflånga, helbräddade, något 

 trubbiga: blott det ena iörsedt med klotrundt 

 korn. Kramarna åtskiljda, understödda af skaf- 

 tade åt båda ändar afsmalnade blad. Nedersta 

 bladen hjertlikt lancetformige. 



Ehrh. beitr. i, p. 181. Wahlenb. Fl. Svec. n. SyS. 



Olägtet Rumex utgör i nordligare ortern.i af riket en betyd- 

 ligare del af vegetationen än i de sydligare, icke derföre att 

 dess arter i de förra äro talrikare, vitan emedan de äro ymni- 

 gare och framför allt gagneligare genom sina beståndsdelar. 

 Det synes som skalle den must, sum uti norra orterna under 

 den korta sommaren nästan aldrig kan fela, gifva dessa växter en 

 större iiu-e halt och i symierhet göra, att fröen pa den der- 

 städes allmännaste arten, R. aquaticus Sv. Bot. t. 20g., 

 blifva så stora och födande, att de utgöra det nödbrödsämne, 

 som mest brukas i stället för säd. Fröen betäckas alltid i des- 

 sa nordliga orterna med större valvler, som aldrig fa nagia 

 korn på sig, ocli hela fröredningen sitter i vidare eller yfviga- 

 re och mei'a invid hvarandra varande kransar eller hvirflar. 

 Först när man kommer till Uplands torrare slätter råkar man 

 arter, som hafva tydligare korn [granula) på sina fröskal, i- 

 bland hvilka R. acutus Sv. B. t. 161.; men ännu äro hvirf- 

 larna nästan lika stora och täta. Deremot uti de sydligaste 

 orterna blifva slutligen äfven dessa hvirflar smärre och glesa- 

 re eller mera särskildt från hvarandra sittande, hvai'jemte frö- 

 skalens korn få en allt stöxTe betydenhet, som ännu i medier-; 

 sta Sverige kunna vara nog tillfaUiga. Det synes som skull* 

 den stundom i dessa sydligaste orter inträffande starka torkan 

 liksom utmärgla blomstringsställningen ( injlorescentia ) ocli 

 tillika framkalla dessa korn såsom ett skydd för inre väsentli- 

 gare fröredningsdelar mot solhettan och torkan. 



I sådana afseenden tyckes närvarande art vara den mest 

 anmärkningsvärda af alla. Den tillhör af alla mest och en- 

 dast Skånska slättlandet. DerfÖre är den också af alla den 

 glesaste och spensligaste, samt har såsom sitt mest utmärkande 

 kännetecken blott ett korn på sin öfversta eller mest utåtvän- 

 da valvel, men. hvilket korn deremot är så stoit, att dess bredd 

 är föga inindre än hela valvelns. Detta kan synas på ett ma- 

 kalöst sätt tjena att skydda fröredningen. Till än vidare skydds 

 erhållande synes denna art liksom gömma sig i de tätaste och 

 fuktigaste boklundarna, hvaraf den med rätta fått sitt nainn. 



Om dess nytta kan i samma mån föga blifva fråga i 

 jemförelse med de nordhgare arterna. Dess frön äro både sm.^ 

 och smala samt hela växten särdeles mager. Också, då den 

 aUmännaat* nordliga arten ger memiiskan föda, så ajis«s 



