654. 

 ACONITUM Lycoctonum. 



Vargdöd. Liis-Jlohe. Gisha. 

 Blomhvalfvet nästan cylindriskt, inneslutande ho- 

 ningssporrar, som äro bakåt och nedåt hoprulla- 

 de, örtbladen handformige, niångklufna, hårige, 

 med tillspitsade flikar. 



Lmn. Fl. Svcc. n. 476. Fl. Lapp. n. 221. Wahlenb. Fl. Svec. 

 B. Goa. 



il orden är i allmänhet icke gifternas fosterland. Ett 1 det 

 hela litet retande cliinat och naturens dcrstädes varande 

 nödvändiga njugghet eller sparsamhet tyckas göra, att den gar 

 genaste vägen i alstrande af de nödvändigaste uppehälls-am- 

 nen. Man har der icke allenast ganska få giftväxter, vitan do 

 giftigare växter, som frän södern sträcka sig ända dit, synas 

 oftas"t pS vägen förmildras och till och med sluUigen förlora 

 nästan hela sin giftighet. Detta är händelsen med närvarande 

 växt; och sådant står i så stort sammanhang med hela dess 

 historia, att vi ej kunnat annat än genast lästa uppmärksam- 

 heten dervid och söka att derigenom förbereda insteg åt det, 

 som kommer att anföras. 



Uti den för sin skärpa s.^ allmänt bekanta Naturliga Ord- 

 ningen MullisilTquce iinnas några släglen, som få sina blom- 

 mor på det sättet olikformade (irreguiares), att öfversta 

 blombladet förvandlas till en sporre, som hos närvarande släg- 

 te får den storlek och stälhiing, att derigenom likasom en de- 

 stillerhatt eller hjelm uppkommer. Inom denna hjelm samlas dil 

 på ett eget sätt all blonnnans honingssaft, och det synes äf- 

 ven som skulle all kraften derigenom få en mera spirituel el- 

 ler anodynisk, nerfdöfvande beskaffenhet. Men med denna 

 flygtigare art kan den också synas hafva blifvit mera ovarak- 

 tig eller fast mera obeständig. Det torde också kunna tyckas, 

 att denna art med sin högre hjelm mera ger tillkänna eller 

 mera förvärfvat sådant än de andra. Denna högre eller län- 

 gre och derföre äfven mera bakåt stående hjelm är också or- 

 saken, att de uti densamma inneslutna egentliga boningshusen 

 fa ett annat läge eller blifva såsom tvänne vägsläjigcr sittande 

 ofvanpå sina skaft samt fa spiralt nedåt inrullade sporrar; dä 

 deremot de öfrige afdelningarnai slägtet (hvai-ibland JN apeU us 

 Sv. Bot. t.46. ) i anseende till en framtill mera hvalllik hatt få bo- 

 ningshusen mera framSt stående och derföre likasom sittande 

 under ändan af sina skaft samt erhålla uppåt böjda sporrar. 

 Derjemte har Lycoctonum mindre djupt klufua eller blott 

 handformige blad, då desamma hos andra afdelningar i slägtet 

 äro nästan till basen mera fingerlikt delta. 



Härmed kan nu Linnés Lycoctonum redan anses såsom 

 tillräckligt åtskiljt från alla andra. Det utgör således för sig 



