654. 



•n god hufvudafdelninjT i slä^^itet. AU det i samma afdelning Jemts 

 »ig medpilrer mm lör en eller annan asiatisk art (nämligen A. otkro- 

 leratm och barhatum, utmärkta med ännu mer cylindriskt utdraget hvalf 

 »amt till följe tleraf äfven smalare eller sammantryckt honingshuj, 

 sittande mera parallell utmed sina skaft) tyckes vara otvifvelaktigt ; 

 men alt det egentliga europeiska Lycoctonum skulle sönderfalla i flero 

 ailer synes vara mindre rikligt. En olika mening härutinnan har å- 

 stadkommlf en stridighet, som hehöfver upplysas. A ena sidan har 

 det yarit tilltälle, att samla en mängd olika former i trägSrdar, der 

 d« befunnits besiär)d'ga; S andra, att mera betrakta dem i sitt vilda 

 ttllstSnd, hvaniti de gått öf*er i hvarsndia. Detta är lätt förklarligt 

 af den erfarenheten, att väl culturväxter mest luxuriera i trägårdar 

 ocli derloie till sina skiljaktigheters beständighet der som bäst pröf- 

 vas ; men vilda i synnerhet bergs växter vantrifvas i den bästa trägård 

 och inskränka sig till den form, som der en gång blifrit införd, kan- 

 ske också att de dei införda formerna sammandragas till allt större 

 o«li siörre skiliaktighet från hvarandra, då de deremot på sina vilda 

 och med så liöijst olika localer försedda berg finna de mest verkande 

 orsaker till luxiirierande och föi ändringar , hvarigenom de liksom ut- 

 svälla tills de alldeles sammanflytta i hvarandra. Ju mera växter äro 

 af den natur att de fordra en beständig grundmust dessmera vantrif- 

 vas de uti pS slätterna merendels anlaf;gda trägårdar, dess mera frodas 

 de uti siörre bergstrakter. Den som skrifver detta har haft tillfäl- 

 le, att betrakta nu i fråga varande växt på olika berg i Europas alla 

 tre tiörn, och har icke iunnit annan skiljaktighet än att den på Hel- 

 veti ka alperna är mera gulaktig , på Carpaterna mera glatt och vid 

 Lap|)ska Fjällen mera btåaktig, så att alleslädes någon syftning till 

 ölverging varit märklig. Väl synes den gula Syd-Europeiska sorten 

 äga på sitt houiiigihus mera kort och mindre rullad sporre sarnt der- 

 emot längre läpp; den nordiskn smalare och mera rullad sporre samt 

 kortare läpp; men dnta kan så väl härröra af den förras större fetma, 

 den sednares magerhet. Om icke ett sådant endast genom jeinförelsen 

 märkligt (örhl! lande blifvit nog uttryckt på tabellen, så har man icke 

 efter toikade eller odlade växter velat ersätta detsamma. 



Med den större fetma, som df-n gula Syd-Europeiska lor*. 

 ten onekligen äper, tyckes också en siörre giftighet så väl kunna före- 

 nas. Den har således först och egentligast fått namn af att döda var. 

 gar. Man vet ocksl händelser, att den på en gång dödat flere menni. 

 skor, som ätit den uti sallat. Deremot skall den i likhet med »å 

 många växtgifter mindre veika på endast gräsätande diur. 



Den blåaktiga nordiska förändringen, hvarom här egentli- 

 gen handlas, och som någon gång blifvit skiljd under namn af A. 

 Mtptentrionale , torde mera än man kunnat föreställa sig hafva lin b'3l» 

 aktighet af climaiet. Man vet att uti arctiska trakter de mesta blom- 

 mor äio blå, och att de gulakti^^e deremot uppåt snögränsen blifva allt 

 mer orh mer sällsynta. Det synes också märkligt, att med denna blS- 

 het folier en viss mildhet. Således blir det för oss mindre underligt 

 hvad Linné be ättar i sin Flora Lappoaita, att, då han med den kun- 

 skap, som ficks al utländska förlattare , kom till Norrland och såg 

 folket samla denna växt till grönkål och v?rnade (ör densamma sa^oro 

 för döden i grvtan . fick han sjelf se och bevittna att den kunde ätas 

 utan någon olägenhet. Man vet älven att boskapen om viren äta 

 bladen, men längre fram på sommaren blir växten merendels ratad. 

 Han lemnar också då. .lom det synes mest ur sin klibbiga hårighet, «å 

 pass vidrighet åt kokande vatten , att afkoket nyttja» till ohyras för- 

 driftande (hvaraf det mest bland Allmogen gängse namnet Lus-Flok)> 



Den förekommer vid de nedre sidorna eller rötterna af större 

 berg, börjande i Medelpad orh Herjeådalen samt sträckande sig genom 

 Jemtland och utmed Lappska fiällryggen i synnerhet på Norska sidan. 



Tab är tecknad i Lappmarken efter vildt växande stånd. »• hälf- 

 ten af ett blad från nedra delen af stjelken. b. nedra delen af vip- 

 pan med en ännu blommande sidooren. c. boningshus med ståndare, 

 d. fiöhus uppsprunget på inre sidan. e. ena delen af fröhuset Öpnad, 

 sS att froens vidiästning synes : allt i naturlig ttorlekt f. fiö, förstoradt. 



