655. 

 THALICTRUM alpinum. 



Blomklasen enkel, med tillbakaböjda blomskaft. StjeU 

 ken nästan bladlos. ,' ' ' 



Linn. Fl. Svec. n, 491. ed. Wahlenb* n. 642. Pallas Reis. 3. p. 



244. 



D. 



'enna arts namn kan synas dllkännagifva en större utbred- 

 ning än som tillkommer dess natur, och dei-iore anse vi oss 

 «trax böra utmärka dess rätta j)Iats , hvarförutan hela dess vä- 

 sende kan blifva niissförstådt. Den tillhör icke alla ijällar, 

 aklraminst dera, som i midten af Europa mest förtjena och e- 

 mottaga namn af alper; utan tvärtom är den sä egentligen till 

 hela sin natur blott egnad at de nordiska, under eller näi^mre 

 intill arctiska kretsen belägna, och framför allt at våra Scandi- 

 naviska eller egentligast Lappska fjällarna. Pa dessa sistnämn- 

 de finnes den som yinnigast, nämligen pä eller mera bred- 

 vid alla dem som bibehålla en flerårig snö, allt iååji Syltop- 

 pen söder om Jemtland ända till Nordcap. Invid hafskanten 

 synes den nedstiga till nägot sydligai-e länder, så att den hinner 

 icke blott Skottland utan ocksä Valiska bergen i England, men 

 såsom en stor säilsamhet. Pä det An.erica tillhörande Gi-ön- 

 land lärer den vara funnen, men icke längre inåt denna con- 

 tinents tillhörigheter- At Sibiinska sidan tyckes den också 

 blifva sällsynt, der den är sedd vid det inläaidska hafvet 

 Baikal. 



Frågas det åter livad som kan vara orsaken till denna 

 växts företrädesvis ymnighet pä Lappska fjällen, sä beliöfver 

 nian blott erinra, att dessa äro de som längst mot norden bi- 

 behälla en någoi'lunda mildhet, så att de mera än andra kunna 

 begagna den arctiska aldrig nedgående sommarsolen, att de 

 vid den största kontinentens vestra kant blifva på en gäng 

 delaktiga af ett aldrig frysande hafs jemna temperatur och den 

 starka, ehuru korta, sommarheta, som tillhör eu sä stor con- 

 tinent. 



Detta allt tyckes just vara grunden dertill, att detta växt-' 

 slägte, ThalicttuiTn , kan här mot Norden afgifva en så egen 

 och characteriserande art. De arter uti slägtet, som äga lu- 

 tande blommor (och af hvilka ingen förut blifvit föreställd i 

 Sv. Bot., ehuru slägtet annars blifvit anfördt under n. SaS). 

 tyckas företrädesvis tillhöra högsta och kallaste bergen. PS 

 Sweitser-alpernauj^pstiga de, h\'ilkahafva sådan blomning sittan-» 

 de uti sammansatta stråssar (racemi), som aldrahögst; och en 

 sådan art, 2Vi. minus ^ hinner också till vårt med dylik kalk- 

 grund försedda GotUand, men saknas sedan alldeles. Slutli- 

 gen i Lappska fjällen uppkommer denna art, som har den al- 

 draenklaste blomningen liksom hel och hållen lutande mot den 

 väl lågt gående, men detta oaktadt aldrig nedgående ai'ctis^ 



