65g. 



FILAGO MONTANA. 



Blomfodren ända till spetsen finullige, något tillsam- 

 mans sittande i vecket af blad, som äro längre 

 än desamma. Stjelken oordentligt grenig. 



Linn, Fl. Svec. n. 780. - edit. Wahlenb, n. göö. 



Oe(5an vi under föregående numer sett Inu^u detsamm* 

 kunde bibehållas vid slägiet Qnaphdlium, skulle nu egentli- 

 gen följa, itt straxt visa på hvad skäl JBilago kan bibehållas 

 eller blifva qvarstående såsom ett särskUdt slägte; men, emedan 

 den sista arten deraf i högsta grad har slägtets kännetecken , 

 så synes det bäst, att under densamma hufvT.xdsakIigast omta- 

 la skiljaktigheten, samt förut förbereda detta skiljande genom 

 framställning af de olägenheter, som hänförandet till Gnapha- 

 lium medfört såsom stående i samband med de omvexlingar 

 aS namn, som synnerligen nog drabbat de två första ar^ 

 terna. 



Vi hafva i det föregående numer anfört såsom ett stort 

 »kal till detsammas förenande med Gnaphaliuni, att arten 

 verkligen ansets för att icke vara skild från ett annat otvif- 

 velaktigt Gnaphalium. Deremot hafva tilagines aldrig bhfvit 

 förvexlade med något Gnaphalium , utan dess mera med 

 hvarandra, hvaraf synes historice bekräftas, att de utgöra en 

 särskild för sig beslående knippa, hvars bibehållande för sig 

 sjelf reder både dem och närmaste slägte. I synnerhet är 

 detta händelsen, sedan de en gång af Linné fått namn, som 

 äro afpassade efter denna söndring och utan densamma förlo- 

 ra sin rätta betydenhet, eller blilva rent af förvillande. Så- 

 ledes är det tydligt, att om dessa växter kastas uti det stora 

 slägtet Gnaphalium , så finnes der arter som mera förtjena 

 namn af montanum ^ aruense och germanicum än dessa 

 tilagines, då de deremot inom sitt slägte passa ganska väl 

 tiU hvarandras betecknande. Detta må tjena som ett varnan- 

 de exempel, att icke lättsinnigt företaga förändringar, hvars 

 följder man icke så lätl inser, och som först med tiden visa 

 •ig, samt då t\'rnga till ett återgående, som, ehuru ledsamt, 

 dock blir mera nödvändigt än man kunnat ana. 



Knappt finnes i växtriket exempel på en så rigtig namn- 

 omvexUng som emellan denna och följande art, hvilken väl 

 blifvit understödd af nu nämnde oreda, men annars till och 

 med stöder sig på physiska grunder. Den närvarande första 

 arten är den enda, som finnes i hela öfre Sverige, der den, 

 t. ex. vid Upsala, på sandbackarna är ganska allmän. När 

 man nu vet huru Linné med en särdeles sinnlig lätthet eller 

 jkanske ursägtlig phantasi gjorde backar till berg , så kan man 

 icke det minsta tvifla att denna är Linnés F. niontana. Den 

 yäxM* hos oss allmänt på så torra ställen, att tillsammaiM 



