66o. 

 FILAGOarvensis. 



Blomfodren femkantlge, mot spetsen glatta och glän- 

 sande, sittande tätt tillsammans i blomvippans tu- 

 delningar och ändar, understödda af blad, som ä- 

 ro kortare an desamma. St j piken nedtill enkel, e- 

 huru med rotgrenar. 



Linn, EJ« Svec n. 781. . edit Wahlenb. n, gay. 



D. 



'eremot, då man bos oss re.&ox söderåt, finner nian icke 

 denna andra arten förr än man hinner långt ned i Göthaland, 

 isynnerhet uti strandorter såsom Kalmare län vid DÖderhidt, 

 der den intager sådana måttligt torra fält, som i dessa orter 

 icke illa egna sig till åkerbruk, och derföre antingen förr va- 

 rit uppkörda till åker (bvilka ställen företrädesvis kallas ar- 

 vensia) eller kunna blilVa det. föregående art intager ännu bär 

 längre in i landet belägna och derföre äfven högre ställen , si 

 att bådas namn jemförelsevis befinnas rätt passande. Men uti 

 Skåne blir sedan förbåDandet något annorlunda, i det att den- 

 r<a art bibehåller sig på de för blåsten mest utsatta och hög- 

 re ställen , medan den förra , som snarare synes lida af torra 

 blåsten, sänker sig ned i dälderna, der också åkrarna, »a 

 mera än förut befinnas anlagda , så att den till och med kom- 

 mer bland säden. Allt sådant äger i det motsvarande Norra 

 Tyskland i ännu högre grad rum, så att der vår F. arvensis 

 »ynes mera förtjena namn af montanay och deremot vår F. 

 montana snarare böra heta JF. arvensis, hvilken omständig- 

 het varit orsaken till namn-omvexlingen , då artkännetecknen a 

 befunnits så pass tvetydiga, alt de icke förmått motverka densamma. 

 Det är också anmärkningsvärdt, att så långt som local-omvexlin- 

 gen ägt rum, har ock. namn-omvexlingen gått, men icke längre. 



Man finner allt detta mindre underligt, då man iakttager, 

 att ganska många växter, som hos oss t. ex. i Skåne äro 

 »lättlandsväxter (mer eller mindre arpenses) i Norra Tyskland 

 saknas tills man kommer i bergstrakter. Tvärs om har man 

 nog exempel på bergsväxter hos oss, som igenfinnas i Tysk- 

 lands lägsta strandorter. Detta är till en del följden af båda 

 ländernas motsatta afsluttning, det ena mot söder, det andra 

 mot norr, hvaraf icke annat kan än till en del omvexlande 

 förhållanden följa j men att här vidare förklara sådant, tillåter 

 icke stället. 



Då nu de olika benämningarna befinnas stödja sig på oli- 

 ka naturliga förhållanden, så kan blifva fråga om icke det 

 sydligare bör gälla mera än det nordligare. I delta afseende 

 måste vi begagna Linnasiska auctoriteten , och «å länge dess 

 •ystem beständigt ä nyo upplägges på andra sidan hafvet, må- 

 •t« också dess namn bibehållas och utlänningaxna af oss liira 



