662^ 



Malaxis utgör denna sednare afdelningens liksom huf- 

 vudslägtet, hvilket liar nu anföi-de beskallenbet i högsta och 

 tydligaste grad, och tillika består af ilere arter (då de andra 

 slägtena såsom mera afvikande former, haf va blott en art hvar- 

 dera). Det blef af Professor Swartz först grimdadt och det 

 så lyckligen, att det sedermera allt mer och mer bekräftat 

 sig, samt åtven befunnits förtjent af namnet, som så tydligen 

 ti likan nagif ver dessa växters egna vekhet. Det skiljer sig högst 

 väl frän alla andra med sina blommors uppnedvända ställning , 

 som dock egentligen härrör dei-af, att bloimnoijia för frukt- 

 ämnets korHiRts sknll icke kunna, såsom hos de mesta Orchi" 

 deer , vända om sig, utan behålla sin ursprungliga mot van- 

 liga omvända Orchid-blommor opponerade ställning. Således 

 blir blomläppen hos Malaxis stående uppåt och tillika kom- 

 mer frörednings-cohunnen att få samma rigtning som läppen, 

 hvaraf följer att columnens vanligen bakre sida blir den 

 främre. Häraf kommer också att man får se egentligaste frö- 

 rednings-delarna i en alldeles ovanlig ställning eller liksom 

 uppochnedvända. Stigma sitter så i toppen, att det synes nä- 

 stan bäst på baksidan. Från detsamma nedgå täckelserna för 

 pollenmassorna. Dessa täckelser (som i anseende dertill att 

 hela coUniuiens massa bildar rum eller loculamenter omkring 

 pollen massorna aldeles fela hos de mest Orchis-lika slägtena) 

 utgöra här tillsammans med sjelfva pollenmassoi'na flere lager 

 öfver hvarandi'a, så att rle innersta blifva de smalaste och e- 

 gentligaste poUemnassorna. Dessa alla blifvH ijvarhängande in- 

 vid stigma, imder det att först de yttre lagerne resa sig upp 

 jned nedre ändan, och sedan de innei'sta, så att dessa slutli- 

 gen blifva stående såsom uppresta pä stigma, liksom till den 

 ändan att deras saft derigenom desto bättre må nedsjunka till 

 detsamma. 



Närvarande art visar allt detta i högsta grad, liksom den också 

 ätger de tydligaste lökformJga rötterna af ofvannämnde beskaffenhet, hvaraf 

 äfven synes följa att den mer än någon annan art kan umbära lydliga 

 rottrådar, eller liksom nära sig af sin lök. Den kan således anses som 

 slägtets medelpunkt. Man plär skilja den med de korta nästan spadformi- 

 ga bladen, som tlUochmed upptill blifva gryniga samt ibland afven prolifi- 

 cerande. Den uppåt stående blomläppen är också högst saftig, korrt och 

 skållik (concav) med en särdeles liten spets. 



Den förekommer äfven blott i våra djupaste kärr, som si äro befäckta 

 medRödmossa,5/7Aii^/iurn, att denna slutligen multnar till en egen sorts dy- 

 Jord. På sådan dyjord synes den framkomma nästan endast under eller strax 

 efter de torraste somrar, (hvarom blir mera rum att tala under följande art); 

 och det i mycket olika landsorter från och med Uppland samt Vest- 

 manlands bergslag, allt söderut. 



Tab. föreställer: a. ett stånd ajF medelmåttig storlek och b. ett o- 

 vanligt stort stånd, båda afritade i Ostergöthland. c. Blomman framifrån 

 sedd och förslorad. d. densamma seddifrån sidan. e. frörediiingskroppen 

 sedd framifrån, med ännu inneslutna fröstof Ismassor, f. densamma, men 

 med uppsprungna ståndare, så att deras yttre lagersynas å ena sidan och de 

 inre eller egentligaste fröstoftsmassorna å andra sidan. g. baksidan af sjelf- 

 va fröstoftshuset med dosamma uppsprungna fiöstoftstnassorna, men til- 

 lika uuUersittaode märke (s ti g ra a). 



