666. 



POLYPODIUM MONTANUM. "^ 



Stambladet på ett nästan trebladigt sätt trefallt pinn- 

 bladigt, i det hela del ta-formigt; småbladen från 

 hvarandra sittande, pinnklufnaj flikarna inskurna 

 och tandade, nästan jemnbreda. Frovedningsskär^ 

 men ensamna, sittande på ena sidan om fröhus^ 

 gyttringen. 



AllioH. Fl. Pedem, n. 24io. Wahlenb. Fl. Svec, n, aija. 



JL/iksoin ded föregående växten kail lyfias hafvå gjorl ett 

 stort hopp hån vester till öster, och således medfört en främ- 

 mande natur , så kan äfven denna tyckas hafva utstått en lång 

 flyttning från söder till norr, med bibehållande af ett nästan 

 djdikt, för sednare trakten ovanligt, utseende. Den anmärk- 

 tes först på Italienska sidan af Helvetiska alperna och fick der 

 sitt namn, derföre att den tillhör högre bergstrakter, ehuru 

 just icke de egentligaste skoglösa alperna; och ungefärligen pa 

 samma siitt fanns den sedan afven å norra sidan om samma 

 bergssträckning. Derefter syntes den mot norden upphöra tills 

 den återfanns vid vår Lappska fjällrygg, der den väl någon 

 gång finnes å mera skyddade ställen på skoglösa fjällen , men 

 mest nedunder dem, så att man anmärkt den till betydligt af- 

 stånd, nämligen till Hofverberget i Jemtland och Tåsjöberget 

 i Ångermanland. Det synes vara eget för denna art, att, e- 

 hm'u den hälst håller sig nedom fjällen och äfven vid blotta 

 skogsberg? så aflägsnar den sig dock icke mer än tiU ett visst 

 afstånd af lO eller 12 mil från beständigt snöbärande fjäll. 

 Detta lärer vara orsaken, att den saknas på en så stor sti'äc- 

 ka från Sweitzer-alperna ända till granskapet af Scandinaviens 

 fjällai*. 



De llere arter af ungefärligen samma fint sönderdelade 

 utseende, hvilka växa på och bredvid Sweitzer-alperna, kun- 

 *ia gifva oss anledning att anse sådant såsom utmäi-kande för 

 dessa trakter ; och då deremot på och bredvid våra fjällar de 

 mesta af dessa arter saknas, så kan denna mest fhit samman- 

 sätta af våra nordiska arter förekomma oss såsom en temligen 

 främmande sydlänt foi'm, som föröfrigt med sin Italienska upp- 

 täckares (Allionis) namn påminner om södern. Man kan tyc- 

 ka, att alla de antydda sydliga arterna för sin finhets skull äro 

 mycket ömtåliga för torka och derföre hålla sig vid snöalper- 

 na ; men att de mesta af dessa för den beständiga nordiska som- 

 marsolens skull saknas vid våra fjällar, så att blott denna när- 

 varande der återstår. 



Med en större finhet an P. fragile äger ,- förenar dess 

 stamblad nederst en sådan bredd, som någon gång förekom- 

 mer hos P, spinulosu?n. Från båda skiljs den föröfrigt myc- 



