667. 

 SAL VIA PIIATENSIS. 



Blomfodret femtandadt, utstående utom de korta 

 blomskärmen. Blommam öfre läpp klibbig, förlängd 

 och skärformig. Bladen hjertlikt tre vinklige, nag- 

 gade och något inskurne, skrynklige, särdeles 

 inunder hårige; de öfversta stj el kom fattande. 



Linn. FL Sr. n. '&i. ed. Wahlenb. n. 3o. 



D< 



'e kransblomige {VerticillatcB) eller Tvålappfge [Labiatce) 

 växterna tillhöra sä vida varmare, ehmni just icke de varma- 

 ste, länder, att vi af dem ej äga särdeles nianga i Svenska 

 Floran. Närvarande slägte är i synnerhet hemma i södern 

 nära Vändkretsen ; och den liär förestälda arten befinnes vara 

 den nordligaste deruti, som ändock blott likasom genom ett 

 besynnerligt liopp hunnit ända till oss. Man kunde anse den 

 såsom en sydlänning , hvilken gör ett midsommarsbesök i nor- 

 den, för att hälsa denna härstädes makalöst ljusa årstid, eller 

 pä- en gång njuta det ljus, som i sydligare länder är mera ut- 

 delad t till alla årstider. 



6'ä!/p/-slägtet synes till den öfverdrifna grad vara tväläp- 

 pigt, att just dei-igenom oformligliet torde kunna förklaras uti 

 de delar, som mest skola lämpa sig efter denna beskaffenhet. 

 Blomfordrets tväläppighet är redan utmärkt stor, hvarigenom 

 underdelningen nti Naturliga Oixlningen blir otvifvelaktig ; men 

 ännu mångfaldigt större blir samma egenskap hos blomkronan. 

 Dess öfre läpp uppskjuter till en ovanlig längd och blir icke 

 så egentligen ihåligt hvalf-formig , ulan till och med tunn, lik 

 en skära eller sammantryckt frän sidorna, så att föga rum in- 

 uti återstår. Härutaf kan man redan sluta, att deruti knappt 

 kunna finnas fyra ståndare i bredd; och, då man öppnar den 

 således emot vanligheten framtill tillslutna öfre läppen, finner 

 man också endast tvänne, som dertill äro pä det besynnerliga- 

 ste sätt omfoi'made. De egentliga ståndare- strängarna (/ila- 

 iiienta) hinna föga längre än till blomkronans tudelning, der- 

 est man finner på deras spetsar fastade liksom vägbalancer ,' 

 livilkas öfre armar gå upp genom den tunna öfre blomläppen 

 och der bära enrummige hyllen för befröningsdoftet (j) ollen) f 

 medan de nedre armai-na nästan i motsatt rigtning nedstiga 

 och inom en liten, under nedre läppen nedskjutande, posse för- 

 ena sig uti en gemensam körtel. Man finner af denna beskrif- 

 niiig , att nämnde vägbalancer icke kunna vara bildade af an- 

 nat än sjelfva ståndare-knapparna, hvilkas båda rum blifvit; 

 medelst den förenande väggens utdragning till en tråd, så åt- 

 skilda, att det ena kommit ända upp i öfre läppens topp det 

 andra, ehuni förvandladt till blott körtel, ända ned uti den ne- 

 dres hakposse. På detta makalösa sätt hafva således ståndar- 

 na blifvit deltagande uti tvåläppiglieten, och mera kan väl, 

 icke behöfyas till slagtets bestämmande. 



