668. 



AGROSTIS RUBRA. 



Blomkronans inre skal hälften mindre; det yttre nerl- 

 orn midten försedt med borst. Blomfoderskalen 

 lancetformige. Vippan nedtill bredt pyramidfor- 

 mig, nästan slät; smågrenarne från hyarandra 

 spärrande. Skidhinnan (ligula) af kortad. 



Linn. Fl. Sv. n. C4. ed. Wahlenb. n. 77. 



Olägtet Agroatis (Hvcn) innefattar ifll den grad de finaste 

 gräsen, att Linné nästan misströstade både om slägtets 110- 

 gare begränsande ocli arternas säkrare skiljande. ilvad det 

 förra vikommer knnna vi nu lemna detsamma (liälst närva- 

 rande art till sitt slägte är minst tvifvelaktig) och blott liafva 

 afseende på det sednare, som af deiTsamma i högsta grad på- 

 kallas. Linné tog här såsom annorstädes gerna den tydligaste 

 delen till aldelnings- märke, och indelte således arterna inom 

 slägtet AgroUis i dem, som halva borst, och dem, som skul- 

 le vara förutan detsamma. Men detta skiljemäike, såsom här 

 mer än annorstädes föränderligt, gaf sedan anledning till myc- 

 ken förvillelse och bragte den här i fråga varande arten i 

 granskapet med deju , som den minst tillhörer. 



Det var således en verkligen betydande upptäckt, då man 

 fann, att de egentligaste arterna af ^^/-oäj^/ä, eller de som ut- 

 göra slägtets största och medlersta del, skilja sig uti tväime af- 

 delningar näml. dem, som hafva blott enskalig blomkrona och 

 uti dem som äga två blomskaL Man trodde straxt , att detta 

 skulle göra slägtets delande uödvändigt och kallade de fön-a 

 1riohodlum\ men då det inre blomskalets felande icke är ab- 

 solut, utan detsamma synes fast mer vara blott upplöst eller 

 sönderdeladt till en fin hårpensel, som så lätt öfveigår i ett 

 litet inre blomskal och föröfrigt allt detta blir svårt alt i hast 

 urskilja; så finner man detta slägtets söndeidelande för myc- 

 ket stridandet mot den Linnajiska grundsatsen, att slägterna bö- 

 ra lätt och jned blotta ögonen kunna åtskiljas. Detta oaktadt 

 vill man gerna begagna riämnde upptäckt till slägtets under- 

 delande , så mycket mera som detta understödjes a£ yttre de- 

 lar, sättet att växa, nj^ttan m. m. Man lianer nämligen, att 

 den första nämnda underdelningen, med blott ett kronskal, 

 också har fina nästan borsllika rotskotts blad eller dylika e- 

 gentliga rotblad , att stiået i sammanhang häx-med nästan al- 

 drig blir knlliggande åtminstone aldrig rotslående ^ och att så- 

 ledes dessa grässlagcn blifva mindre tjenliga till betning om 

 icke för får och i syimerhet getter. Kanske är det också der- 

 före som hufvudarten blifvit kallad Hund- h ven, hvilket 

 namn alla afdeiningens arter i någon mån synas förtjena. — 

 Deremot den andra underdelningen i slägtet, hvilken har tvä 

 kionskal, elduru det inre äi- hälften mindre eller ännu obetyd- 



