668. 



ligarf!, äger också breda rotskottsblad, livilka således desto 

 lättare ötVergä i stjelkblad, hvarl öre också dessa rotskott lätta- 

 re lörvandlas i strån och stråen blifva kulliggande samt rot- 

 slående, så alt hela afdehringen kunde kallas stolonifera, ehu- 

 ru detta namn egentligast tillkommer den art, som i högsta 

 grad har denna egenskap. Till följe häraf blir denna afdel- 

 uings arter utal' ojemförligt större betydenhet för boskapen i 

 synnerhet såsom bete. 



Till denna sednare afdelningen hörer det här föreställda 

 gräset, ehm'u man verkligen icke kunnat förmoda det i an- 

 seende till brist på ki-ingliggande , rotskott och den fullkomliga 

 närvaron af borst i hela blomvippan. Detta är också orsa- 

 ken, hvarföre Linnés A. ruhra blifvit så tvifvelaktig ■, men då 

 man vid Lappska elfstränderna jemför detta här aftecknade 

 i;räs med beskrifiiiiigen i Lappska Floran , så synes all tvekan 

 försvinna. Det tyckes underligt, att detsamma i högsta nor- 

 den blifver ."-um mest borstbärande och derföre äfven som 

 mest rödt samt framför alla andra förtjenande Linnés gifna 

 namn; emedlerlid kan visst detta förklaras för en följd dels 

 af sommarsolens beständiga närvaro dels af det mindre fre- 

 dandet i rotskott, som det kalla fjällvattnet förorsakar. Man 

 kan från detta, gräsets egentligaste, hemvist följa det till våra 

 kalla skogskärr, der det i synnerhet efter utdikning och sko- 

 gens större aflägsnande frodas i rotskott och kulliggande strå 

 med förlorande af borsten så som den är föreställd på Sv. B. 

 t. 58 1. Mera underligt kan det synas, att man har allt skäl 

 antaga såsom en förändring häraf den lilla form, som finnes 

 allmänt på Uplands slätters sandåsar och klippor, och hvilken 

 blir så rak samt kort äfven till blomningen, att Linné tog den 

 för en egen art under namn af A. pumila. Men då vi be- 

 sinne, att på dessa slättlands ryggar också finnas sjelfva Lapp- 

 ska fjällarnas mossar, så kan allt detta förvandlas från en be- 

 synnerlighet till en skön öfverenstämmelse. 



Man har trott sig här böra gifva en figur på denna artens 

 ursprungliga Linnaeiska form, ehuru en annan figur på den- 

 mera vanliga formen [A. vidgaris) förut är lemnad. Dessa ba- 

 da kunna äffen tjena, att gifva något begrepp om, huru myc- 

 ket ^dssa aiter kunna förändra sig , så att man svårhgen af en 

 enda figur , den må vara huru som hälst vald , kan fa något 

 begrepp om deras olika tillstånd. Den här gifna figuren är 

 gjord efter ett öfverblommadt stånd, som väl visar blomvipps- 

 grenarnas utspärrning, men icke så väl huru smågrenarne un- 

 der blomningen spärra från hvarandra. Derföre synes ocksä 

 icke på fig. c. den inre kronvalveln , som efter blomningen in- 

 drages inom det yttre skalet. 



FJg. är på nu nämnda sätt väl rhad af Herr LaestadJus i PlteS 

 Lappmark, b. gren af vippan, förstorad, c. blomkronskal med borst. 



