671. 



ANTHERICUM ramosum. . 



Släden jemnbredt afsmalnande. Stängeln med grenig 

 blomning eller vippa. Blomkronan platt utspär- 

 rande 5 kortare än pistillen. 



Linn. FJ. Sv, n. 289. ed. Wahlenb, n. SSg. 



Oedan Å^n egentliga Sand-Liljan {Antherlcum LiUago) 

 blef gifven i öv. B. t. 4o3. sådan som den allmänt förekom- 

 mer odlad i trägårdarna, liar den vildtväxande lillräckligen 

 blifvit återfnnncn pa östra sidan af Skåne, der också en ny 

 ritning deraf blifvit gjord , ehuru man haft betänkande vid att 

 använda den i Sv. B. åtminstone så länge som så mänga an- 

 dra växter alldeles återstå. Emedlertid torde man få tillkän- 

 nagifva, att det afritade bladet på nämnde tabel är i enlig-' 

 het med den odlade växten allt för groft eller nära halftum- 

 bredt, och att deremot emellan den vildt växande Sandliljans 

 och den här gifna artens blad i vilda tillståndet är till bredd och 

 storlek föga skillnad. Huruvida den nämnde odlade växten är 

 en artförändring irån sydligare länder eller om vår vilda Sand- 

 lilja i trägårdarne får lika breda blad, måste vi lenina oaf- 

 gjordt; men det är åtminstone visst, att A. ramosum icke ge- 

 nom odling blir mera bredbladig, utan alltid har endast hälf- 

 ten så breda blad som den odlade A. LiUago. Föröfrigt lar 

 man anmärka, att uti trägårdarna förekommer ibland en på 

 visst sätt grenig arlföränclring af den odlade Sand-Liljan, 

 6om då har grenarna utgående längre ned på stängeln eller 

 närmare roten liksom mera närmande till flere stänglar; och 

 denna bör icke förblandas med närvarande art, som knappt 

 förekommer odlad, om icke införd uti någon Botanisk trägård. 

 Vanan vid den odlade greniga förändringen af A. LiUago sy- 

 nes hafva förledt sjelfva Linné, att i Skånska Resan taga miste 

 och s. 257. iippgifva A. ramosum vid Wiks fiskeläger, der 

 verkligen ingen annan än A. LiUago fmnes. Detta har äl- 

 ven bidragit att man trott A. LiUago x Skåne vara rarare an 

 den verkligen är. 



Då således ingen bestämd skiljaktighet ligger xiti bladfor- 

 men och icke heller i blotta grenigheten , sä bör man gifva 

 akt på ett hos närvarande art grenigheten börjar högre upp, 

 så att en mera paniculerad blomning uppstår, hvarmed också 

 förenas endast hälften så stora blommor, hvilkas yttre kron- 

 blad äro i alla afseenden mindre, merendels femnervige, och de 

 inre mera oyalformige, nära medellinien blott trenervige (dä 

 alla deremot pä A. LiUago äro nästan hka stora och mera 

 }embredt aflånga samt lika distinct trenervige). Uti dessa blom- 

 mor bhr 1 synnerhet pistillen jemförelsevis med kronbladen 

 Jangre. A(t densamma omsider nedböjes anse vi såsom gemen- 

 «amt för både arterue. Slutligen får den greniga arten i sam- 



