671. 



manliang med sina mindre blommor också hälften mindre fiö- 

 lius knappt större än pepparkorn, af mera klotrund form med 

 en liten spets, då de hos ^. JLiliago hafva den storlek ock 

 ägglika skapnad, som på tabellen 4o3 är föreställd. Det är 

 just de särdeles i vilda tillståndet så utmärkt större och färre 

 blommorna närmare topjien pä den utmärkt smala och veka 

 stängeln, som ger A. hiliago sitt särdeles liljelika utseende, 

 livaremot den riktigt greniga arten har en mera stadig och van- 

 lig örts ställning. 



Dessa tvenne nu jemförda arter hafva också sin något oli- 

 ka A^äxningsort. Den greniga eller mindre arten förekommer 

 ensam på Gottlands och Ölands öfvergnngskalk och kunde så- 

 ledes kallas Kalk-Lilja-, då deremot Sand-Liljan egentligen 

 tillhör den sandigaste östra hafs-vallen af Skåne, som oita är 

 iniderbäddad af mera kritaktig bildning. Vid inre kanten af 

 denna Skånska region synes den gi'eniga åter blifva ymnigare, 

 der äfven underlag af öfvergångskalk icke alldeles saknas. 

 Ännu längre mot vester hnnes samma art ensamt på Jonsknu- 

 den vid Kongsberg i Non^ige , hvilken med stor torrhet före- 

 nar någon yngre bildning. Deremot fela båda arterna ä 

 alla Britanniska öarna, hvilka visst icke sakna samma bergs- 

 bildning, men äga så stor fuktighet i luftkretsen, att deras u- 

 teblifvande deraf synes föroi-sakad. Detta förekommer så myc- 

 ket vissare som de äro rätt allmänna på Europas egentliga 

 continent, der på Alperna A. Liliago högst uppstiger, som det 

 kan synas lör att njuta den friare liksom slättlandssol, som 

 der lierrskar. 



I anseende till blomningstiden synes den rätta Sand-Liljan 

 A^ara något tidigare, men i synnerhet snarare öfverblommande , 

 än den med sina flere grenar småningom sig utvecklande A. 

 ramosiini. Båda hafva förekommit mig såsom tidigare på den 

 toira och magra vilda marken än i odlade tillståndet; i synner- 

 het blir A. ramosum genom längre odling i tung och fet trä- 

 gårdsjord mycket sednare. Således upptaga de såsom llei'e lil- 

 jeväxter utan bestämd lök-rot den mera framlidne sommaren 

 från solslåndet till sädesskörden, då vårens egentliga Lökväx- 

 ter redan gömt sig i jorden och de färre arter som tillhöra hö- 

 sten ännu på långt när icke hunnit visa sig. De nu ifrågavaran- 

 de Liljelika arterna intaga alltså sin egna plats såsom prydnader. 

 Deras smala, men ändock icke krypande, rot försedd med endast 

 sparsamt utgående gröfre rottrådar synes just egnad för att gifva blomning 

 under den torraste årstiden och i den torraste jordmån. Deremot 

 kan denna roibildinng icke loTva någon sådan egentlig nytta, som 

 mera Lökartade växter, ulan man vet blott alt deras blad ätas i syn- 

 rerhet af får och äfven nåsot af getter, hvilka båda dinrslag dels fordra 

 sådana vnxter, som tillhöra de torraste marker, dels bäst fördraga dem, 

 som må hända icke sakna all lökaktig skärpa. 



Tab. är tecknad vid Degcherga i Skåne vid midsommarstiden efter 

 ett stånd, som då började att blomma, hvarföre äfven frukten kommit 

 alt saknas. Att ofvannämnde blommornas nervatnr icke ar antydd |iå 

 figuren, kan löga anses för någon brist; ty den är ganska omärklig på 

 friska kronblad och blir först efter torkningfn lätt att iakttaga, hvil- 

 ket så väl med blommor i allmänhet som blad är händelsen. 



