672. 



LYCHNIS ViscARiA. 



Tjär-Öi't. Beckblomster. Fliigfanga. 



Kronbladen oordentligt naggade. Blomjodren klubb- 

 formige, sittande nästan i en klase. Skärmen i kan- 

 ten finullige, sittande uppom limmige leder. Bla-z 

 den jemnbredt spadlike, glatta. 



Linn. Fl. Sv. n, 4of). ed. Wahlenb. n. 5i3, 



u 



ti de mest naturliga och concenti-erade samt clerföre lättast 

 kända Ordningarna blifva deremot slägterna ganska nära b var- 

 andra stående och derföre desto svårare att skilja. Några så- 

 dana Ordningar hafva ännu slägterna så naturliga, att man med 

 framgång söker utforska dem, t. ex. OrchidecB ; andra dere- 

 mot antaga inom sig en mera obeständig (vag) natur, hvilket 

 i synnerhet är händelsen med de Nejlikartade växterna 

 [Caryophyllece), till hvilka närvarande slägte hörer. Man måste 

 derföre här nöja sig med pistillernas antal till slägternas skil- 

 jande; ett kännetecken, som på många andra ställen är af 

 ganska liten betydenhet, men här enligt alla örtkännares syn- 

 nerligen öfverensstämmande omdöme är det säkraste. Särde- 

 les gäller detta om de egentligaste Nejhke- artade växterna, 

 (sedan man från dem undantager de så kallade Alsinacece). Såle- 

 des skiljes slägtet Lychnis från de mesta andra med sina fem 

 pistiller, hvilka också äro sä mycket beständigare som de stå i 

 nödvändigt samband med fröhnsets delning. Man har då blott 

 att jemföra detsamma med jigrostemina Sv. Bot. n. 488., ett 

 Blägte , som enligt Linné skiljes med ett tjockt läderaktigt blom- 

 foder utgående i betydligare och mera bladlika flikar, då deremot 

 Lychnis har ett mera tunnt hinaktigt och upptill blott korrt- 

 tandadt blomfoder. Denna skiljaktighet halva väl de fleste 

 nyare författare med afseende på mänga utländska arter funnit 

 så ohaltbar, att de förenat u4grostemma m^iå LycJmis , och se- 

 dan underdelat det således förstorade slägtet i dess flere un- 

 derdelningar enligt helt andra grunder •, men vi kunna här 

 »åsom annorstädes nöja oss med det Linna^iska såsom alltid 

 lättast ledande åtminstone till de inhemska arternas kännedom, 

 och våga icke alt hafva mycket alsecnde på alla utländska 

 växter, som skulle leda till en vidlyftighet, hvilken för de me- 

 sta hos oss blefve mera besvärande än båtande eller förnöjande. 

 Det således skiljda slägtet Lychnis är icke särdeles ctort, 

 och man kan derföre till arternas igenkännande hufvudsakh- 

 gast hafva afseende på kronbladens större eller mindi-e delning. 

 Hos alla de andra svenska arterna äro kronbladen antingen. 

 fyi- eller två-klufna, så att närvarande art ensam återstår ined 

 nästan hela eller blott obestämt iirnupna, mestadels endast o- 

 jemnt naggade kronblad. Derjemte utmäxker sig denna art 



