672. 



med ett nästan femmmmigt fröhus; och det har derföre fun- 

 nits Författare, som upphöjt densamma till eget slägte under 

 namn af Viscaria vulgaris., andre hafva åtminstone gjort en 

 egen afdehiing deraf. ' Likval är den eii så nära anförvant till 

 ]_,. alpina , som icke har något af dessa kännetecken, att man 

 blir irestad att anse den sednare som en afmagrad Ijällen till- 

 liörande form deraf. Detta synes visa huru vissa käimetecken, 

 som på en del ställen i Växtriket föi'slä till hela Ordningars 

 skiljande, på andra ställen icke en gång duga till goda af- 

 delningar inom ett slägte. Vid närmare betraktande finner man 

 också att femrummigheten hos nu ifrågavarande växts fröhus 

 är sä litet verklig, att skiljeväggarna utgöras endast af inåt 

 upphöjda väggarnas mellanribbor , som aldrig sammanhänga 

 med det midt uti varande likafullt fria fröfästet. Det kommer 

 således au på att icke af sådana mera skenbart än verkligen 

 vigtiga skiljaktigheter låta leda sig från det verkligen naturli- 

 ga. Härutinnan var Linné högst mästerlig. 



En synnei'lig egenhet, som i högsta grad förekommer hos 

 arter af slägtet Lychnis, men som deremot befinnes mycket 

 främmande för slägtet Agrostemma., äfvensom för andre större 

 Nejlikväxter, är att blommorna ibland blifva af en, ehuru otyd- 

 lig, tvåbyggare natur. Förutan de med längre ståndare försed- 

 da stånden, som äi-o de vanligaste, finnas, åtminstone vid Up- 

 sala, tydligen skiljda honstånd, som hafva flere gånger längre 

 pistiller, men korta fruktbärare och blomfoder, kortare, ble- 

 kare och mera m^nupna kronblad, hvarom tabellen med dess 

 löi'klaring må jemföras. 



Artens vetenskapliga äfvensom Svenska namn härrör af den syn- 

 rerli;^a klibbighet, som stjelken nedom de öfro lederna eller der den är 

 som smalast, ulsvettar. Denna klibbighets obetydliga mängd miste göra 

 chemiska undersökningen deraf ganska svår. Man ser blott att den är 

 olöslig i vatten orh nästan lika mycket i Alkohol. Den synes närmast 

 komma öfverens med den klibbighet, som finnes på poppelknopparna. 

 Under densamma är det gröna åtminstone mycket blekare, men huru- 

 vida detta häirör af detsammas utsvettning heller af ljusets mindre 

 tillträde är svårare att säga. Ythinnans organiska bildning, snm på bla- 

 den är teraligen tydlig med sina utdunstningsporer, blir på stjelken 

 så fin och synes under klibbigheten så likadan som bredvid densam- 

 ma, att häraf föga upplysning kunnat vinnas. 



Tjärörten växer som ymnigast på ängsbackar uti släta landsorter 

 från Skåne till nedersta delen af Verrnland. Längre norr åt såsom i 

 Vestmanlands bergslag och Dalarna håller den sig endast pS slörre 

 sandiga dalslätter utmed de största vattendraf;en. Vid Bottenhnfvet 

 finnes den här och der mindre ymnigt ända till Sollefteå i Angermanlnnd. 



Den skall ätas gerna af får, något af getter och hästar, men allueles 

 icke af hornboskapen, hvllket allt synes beg-ipligt af grundsatser, som 

 till en liten del under föregående numer blifvit antydda. 



Tab. är ritad vid Upsala. Hufvndfiguren a. föresiäller ett måttligt 

 stort stånd med riktigt tvåkönade blommor, så att ståndanie äro län- 

 gre än pistillerne. b. en sådan blomma, söndertagen, meti blott tvänno 

 qvarsittande ståndare och ett kronblad, c, dess fruktämne särskildt 

 och förstoradt lör att i synnerhet bättre låta se det långa fäsiets skaft. — 

 d. en honblomma, blekare till lärgen, med kortare blomfoder, blom- 

 blad och i synnerhet ståndare, men med desto längre pistiller, e.den- 

 »amma söndertagen liksom b. af förra sorten, f. dess fruktämne till 

 jemförelse med c. af förra förändringen. 



