STACHYS AnvENsis. 



Bladen aflängt hjertformige, skaftade, naggade. Blom- 

 kransarne understödda af blad, fåblonimige. Blom- 

 fodret nästan lika långt med blomkronan. St j ti- 

 ken hårig, 



Lirin. Fl. Sv. n. f,^^. {^Cleenm/i arven f!s) - e^. WaTilenb. n. C6G. 



T 



u 



ti sine meste skrifLer förde Linne denna växt fill ctl; helt 

 annat slägte {Glecoma) och andre saratidige författare gaf den 

 äter annan plats (bland Sideritls, Leonurus) ; men detta kom 

 mera af den obestämdhet, som dä ännu rädde mellan slägterna 

 och af denna växts otiUräckliga kännedom, än af växtens otyd- 

 lighet till sine slägtkännetecken. Det var icke förr än under 

 sine sednare resor uti Fäderneslandet^ som Linné blef rätt 

 uppmärksam pä de väsendtliga skiljemärken mellan flere släg- 

 ten uti Ordningen VerticillatcB ^ hvilka erhållas af ständarnes 

 ställning mot hvarandraj och sedan det således efter utgiinin- 

 gen af den sednare Flora S^'ecica upptäcktes, att väsendtliga- 

 ste skiljemärket för slägtet Stachys äro de tvänne nedre eller 

 lägre (ehuru icke egentligen kortare) ständarnes under öfver- 

 blomningen inträffande nedböjning utom blomöppningen, sa 

 har denna växt alltid fått behålla sin plats uti detta slägte, 

 äfven nnder en tid och hos författare , som med all flit sÖkt 

 sönderdela och förändra de Linna?iska slägterna. Denna ned- 

 böjning synes så mycket väsendtligare och säkrare som den 

 icke är tillfällig och härrörande af någon krampaktig dragning, 

 utan fast mei-a deraf, att de nedre ståndarne äga mångdubbelt 

 längre strängar , som i öppningen af blonmian äro utsatta för 

 torkan, hvaraf icke annat synes kunna hända, än att de myc- 

 ket förr nedkröka sig, då dei-emot de kortare ståndarne äro så 

 förenta med blommans hvalf, att de derigenom nästan alltid 

 hållas upprätta. Detta är sä tydligt hos närvarande art, att 

 man trott sig böra bättre uttrycka och återutsätta detsamma*, 

 än som skett vid de förre af slägtet under N. 43 1. och 578. 

 gifne arter. 



De fleste och i synnerhet nordligaste arter af slägtet äro 

 llerärige örter; blott denna närvarande (tiUika med en annan 

 tysk art) är ettårig och förekommer i sammanhang härmed 

 endast såsom åkerogräs bland kornet. Denna här föi'eställda 

 arten synes nästan endast hafva landstigit pä rikets sydvestra 

 sida, från Malmö till Varberg, och der knappt gå längi'e från 

 stranden än som hafsgödningen af Tång, slige o. d. uppföres 

 pä landet. Man har således visst icke att befara dess skadlig- 

 het såsom ogräs, utan den uppifrån landet kommande svenske 

 Jirtsamlaren synes hädanefter såsom hittills få figna sig åt en 

 rar Ört, som oskyldigt påminner honom om den strands vänd- 

 ning som ha;i nalkas. — \ Holland synes den vara som all- 



