677. 



GERANIUM PALusTRE. 



Saften tväblomige, ensamna, ganska långa och tilli- 

 ka med stjelkcii knalikt nedböjda. Bladen fem- 

 klufna tandade. Blomfodren udd^spetsade (cuspi- 

 dati). Kronbladen i toppen hela (utan urnyp- 



ning). 

 Linn. Sp. Pl. ei, WiHå* 3. p. 700. .Wahlenb, Fl. Sv, n. 767- 



N. 



ästaii af samuia skäl, som anaii fruktat att gifva den All- 

 männaste Vatten-Ranunkeln , har man älven i anseende till 

 mångformigheten tvekat att framställa de allmännaste flerårige 

 Stork-näfvarne [Gerania) , och far furst meddela deima mera 

 ovanliga och lätt afskiljda art. Den skiljes redan genom sin rot , 

 som icke allenast är flerårig, utan ocksä har tjockare eller tapp- 

 formige rottrådar. Dfetta är något eget for tvänne det vestra Skäne 

 tillhörige ai'ter , som syn^s vara en öfvergång till den ännu större 

 knölighet, hvilken tillhör ännu sydligare växter af detta slägte. 

 fs^ärvarande art lar deremot till örten en desto större smalhet 

 och vekhet, så att den mest nedlägger pä. andra växter eller 

 marken. Af detta skäl utsträcker den sina blomskaft särdeles 

 långt för att förete sina sköna blodröda bIommox\ Vidare skiljes 

 den med sina både i toppen kela och, vid basen jenma (icke 

 yågige) kronblad. 



Uti vestra dekn af Skåne finnes denna art temligen ym- 

 nigt vid Fogelsång, Norra Wram, Ki'opp m. H. st.; men an- 

 nars är den blott sedd vid Ghristianstad, och hvad ännu märk- 

 värdigare är söder om Götheborg vid Lunnagården i Fässbergs 

 socken på en äng, som kallas brudängen. Den synes fordra 

 sådana kärraktiga ängar, som, utan att genom sin sumpighet 

 om sommaren blifva kalla, likväl om vintern genom Öfver— 

 svämningar eller någon aiman omständighet till hög gi'ad be- 

 frias från gi'undfrysning, eller kale. I en sådan mai'k, som 

 föröfrigt äger en lös svartmjdla, frodas dess rötter ganska 

 mycket, utan att växten ofvan jord blir särdeles framträdande. 

 Det är på sådana ställen, som dess besynnerliga rötter skulle 

 kunna fås till temlig mängd; och det är väl ingen tvifvel, 

 att de då genom sina tjocka rottrådar skulle både mycket me- 

 ra föi'slå och vara kraftigare såsom sammandragande eller till 

 och med garfvande medel, än de ajidra blott med smala rot- 

 trådar försedda Storknäfvarne. 



På den söder om Sverige varande Europas stora conti- 

 nent är denna arten i-ätt allmän , ända till och med på de 

 lägre alperna, och skall äfven med framgång blifva införd i 

 trägärdarne till prydnad, förmodligen dock endast å särdeles 

 passande belägenhet. Deremot felar den alldeles på de Brit- 

 tiske öarna , hvilka i så många afseenden skilja sig från det 

 ö£riga "Europa. Huruvida man här uti får igenkänna en couti- 



