685. 

 PINGVICULA ALPINA. 



Fjällens Fet-Ört. 

 Blomfporren conisk, tillbakaböjd, kortare än blomläp- 

 pens flikar. Fröhuset tillspetsadt 



Linn. Fl. Svec. n. a6. Lapp. r. 12. t. 12. f. 3. W«hlenb. Fi. Sv. 

 r. 23. Reichenf). icon. t. 8j. f. x56. (och såsom artförändringar äf- 

 ven 167. och i63.). 



X ill ersältniiig fur den brist pä allmän slägt- bestämmelse^ 

 som vid detta slägtets förnämsta art, Allmänna Fetörten/ 

 P, pulgariSf i Sv. Bot. n. 56., kan anmärkas, torde man här 

 få anföra, att slägtet liar en sporrforniig blomkrona, som Iram- 

 till delas i tvänne läppar, af bvilka den ölre är två-flikig, den 

 nedre treflikig. Pä öfre sidan af denna blomkrona är fästadt 

 ett blomfoder, som i ännu liögre grad är tvåläppigt, men sa 

 att tvärtom öfre läppen blir treflikig, den nedre tvåflikig. 

 Fi'ån detta å öfre sidan varande blomfäste liksom ned- eller 

 inskjuta fröredningsdelarne i blomman på det sättet, att pistillen 

 blir uppom eller längre fram och de tvänne ständarne nedom eller 

 bakom, liksom understödjande den förra med sina krökta strän- 

 gar, hvilka slutas med en i deras utvidgade, nästan sköldfor- 

 miga, ända på inre sidan insänkt frömjöls-knapp. Fröhuset 

 bildar sig inom blommans hinnor merendels något snedt, och 

 öppnar sig slutligen till hälften med två flikar eller skal, inom 

 hvilka finnes ett enda rum, som midt uti sig äger ett fritt frö- 

 fäste, från allmänna fästet upphöjt genom ett verkligt skaft, 

 som gör att det kommer riktigt midt i fröhus-i'ummet och 

 blir i möjligaste grad fristående. Detta fruktens förhållande 

 närriiar slägtf^^ till Rotacece, men blomman förer det till Per~ 

 sonatce. Hvar blomma sitter på sitt egna skaft, som uppkom- 

 mer fiåii roten emeUan en krets eller ros af blad, hvilka äro 

 mer eller mindre tungformige, oskaftade , med in- eller upp- 

 ätböjda kanter och derinom eller j)å ölre sidan smörjiga utaf 

 en mängd liksom fetma utsilande papiller, hvai^af släglnamnet. 

 Roten synes alltid vara flerårig, fästad i fuktig jord, som tyc- 

 kes vara så pass nödvändig, att efter den torra sommaren 

 1826 knappt någon blomma af den allmänna arten kunde på- 

 finnas. Derföre håller den allmänna Fetörten sig mest i 

 skogstrakter, uppom hvilka i egentliga bergs- eller fjällbygder 

 tillkomma några ovanligare arter, som nu, så vida de tillhöra 

 vår Flora, skola framställas. 



Uti norden finnas blott tvänne medarter bredvid Allmän- 

 na Fetörten, hvilka intaga hvar sin motsatta sida om huf- 

 vudarten och utbilda sig der i högsta grad, hksom skulle det- 

 ta sparsamhetens land mest egna sig för motsatta ytterlighe- 

 ter. Den första har nämligen de mest vidöppna blommor- 

 na, den längsta frukten, växer på de högsta ställea och blom- 

 mar först med snöens färg, då hos den sista allt detta är 



