686. 



nas i fröhuset , så vida som de enskildta fästena för hvart 

 irö ävo Låiiormiga och gifva hela det gemensamma centrala 

 fröfästet utseendet af en liten härtofs. Det kan således tyckas 

 vara med allt skäl, som hårigheten fält gifva denna art sitt namn, 

 och torde äfven kunna anses som en motsats mot den föregå- 

 ende alltid i hög grad glatta arten. 



Det redan ofA^anlör antydda sammanhanget mellan i syn- 

 nerhet nedre delarnes bildning och grunden, hvarpä växten 

 finnes , torde nu förtjena att närmare betraktas. De andre ar- 

 terna växa vanligen på dyjord, och det så beständigt, att ingen 

 (om icke den of vanför nämnda fjällens artförändring af All- 

 männa Fetörten) skulle komina på Röd mossa [SpJia- 

 gnum), Deremot är denna axX. alldeles egnad åt Pvöd mossan 

 och ät de stora trakter deraf, som mest finnas i nordligaste 

 Lappland. I den delen af detta land, — som långsammast af- 

 sluttar, utan att bilda sjöar rrb hvilken dessutom torde på visst 

 sätt mest få njuta arctisk sommarvarma, — der bilda sig d,« 

 största R ödmoss e -kärren, som till och med af en öfver- 

 drilven grundsyra på sig uppskjuta liksom ättehögar ai Röd- 

 luossa. Sådan är trakten i synnerhet omkring Enontekis; 

 och emellan samt invid densammas Rödmosse-attehögar 

 växer denna art ymnigare och vackrare än annoi-städes. Maa 

 torde således f^ anse detta såsom dess egentligaste hemvist,! 

 hvarifrån den spridt sig till de andre Lappmarkerne och-äfven 

 till öfre delan af Jemtland , Sibirien och Grönland. Att nu fin- 

 na den bildad efter denna högsta nordens största Rö dm os se- 

 nederlag och att se i dess hårighet en viss också för R Od- 

 in os san uppkommen liksom Dr öser- artad natur, hvarom 

 mera nedanföre, torde icke vara öfverdrifvet. 



Hvad kraften vidkommer tyckes denna lilla art i anseen-' 

 de till sin ymniga saft-utsilande hårighet på blomskaften och 

 växande endast på Rödmossen {Sphagnum) bÖra öfverträf- 

 fa den Allmänna Fetörten och närma sig till Drosera^ 

 egentliga Silhår, men dess litenhet torde gÖra användningen 

 Bvår och mindre vidsträckt. 



Tab. är hvad hufvudfigurorne angår tecknad vid Karasuvando £ 

 norraste Lappmarken af Kyrkoherden L se s t a d i u s. a. ett stånd af vanlI-< 

 gaste storleken med en nyss utslagen och derlöre mera djupt nedhänganw 

 de blomma samt ett nyss öfverblommadt skaft med börjande fröhus, b. ett 

 stånd, som ännu nederst visar förra årets blad- och stjelk-Iemningar (till 

 bevis af växtens flerårighet) samt föröfrigt ett ungt, men fullvuxet,^ fröhus. 

 c. blad och d. en sådan bladtillämning, som finne» under de riktiga bla- 

 den, e. blomkrona, sedd framifrån och mycket förstorad, f. blomma mera 

 snedt framifrån samt i mera utblommadt tillstånd och derföre något min- 

 dre hängande än på a. — g. en del af nedre blomläppen än mer förstorad, 

 till att bättre visa de ögonlika fläckarna, h. lösrifven blomkrona sedd från 

 sidan och sammantryckt, i. fröredningsdelar, liksom förra figuren efter 

 uppblötta exemplar, k. fröhus uppsprunget och sedt tvärtför öppningen. 

 I. detsamma sedt längsefter öppningen, m. fröfäste blottadt, men med qvar« 

 sittande frön. n. detsamma utan frön. o. frö. — Dessa figurer hoppas maa 

 gifva en sådan framställning af växten, alt Re i c hen b. icon. t. 83. f. 

 17a och 173 liksom flere andra äfvenledes efter torra och ofuUkomligar© 

 exemplar gjorda Af bilder icke behöfva anföras. 



