692. 



RHEUM DIGYNUM. 



Blouimorne sexmännige och tvåqvinnade. Bladen njur- 

 fonnige, 



Linn. Fl. Svec. n. Siy. (under Rumex) ed. Wahlenb. n. 443. 



s. 



/killnaden mellan de bådfi forvandta slägterna Rumex och 

 Rheum synes dock vara sä bestämd och deras ölriga beskal- 

 lenliet så tydligen begränsad, att det bör kunna afgin-as oni en 

 svensk väKfc skall höra till det ena eller andra eller ett från 

 båda skiljt slägte. 



Rumex har tj-dligen två slags blomhyllen: det yttre [ca- 

 Lyx) med sina alltid tre flikar svarande mot fröets hörn; det 

 inre med sina lika mänga blad liggande på fröets sidor och ut- 

 växande med Iröet till fröskal, som äro sä tätt tilltryckta, att 

 blott tvä ståndare [siamina) på hvar sida af fröet kunna ut- 

 växa, således spärra frän hvarandra och liksom söka öppningen 

 mellan skalf^n {emellan hvilka tvä ståndare eller midt emot val- 

 velns mellannetv finnes ingen ståndare). Fröet är i öfrigt bart 

 (utan alla vingar), fÖrsedt med längskaftade fjäderformiga mxr- 

 ken. inuti fröet finnes ett smalt frö-foster, som är antingen 

 ringforinigt eller åtminstone krokigt liggande vid sidan af frö- 

 h\ i tan. 



R/r Jim deremot har blott ett slags blomhylle (calvx:), hvar- 

 al en- flik svarar mot hvart hörn af frukten och h varje mel- 

 lanliggande flik mot hvar plansida af densamma. Denna sed- 

 nare slags flik har iuom sig eller emellan sig och fruktens 

 plansida tre ståndare, så att den medlersta svarar mot mel- 

 lanlinien (och feltes hos förra slägtet). fröet utgår med sina 

 kanter i vingar eller hinnor, på hvilka upptill fästes ett nästan 

 oskaftadt märke. Inuti fröet finnes ett så bredt frö-foster att 

 det tudelar fröh vitan och derföre alltid blir rakt. 



Detta sednare slägtet synes kunna (hvad Rumex, trohgen 

 i anseende till delarnes starkare beroende af hvarandx-a, icke 

 kan) förändra sitt tre-tal. Man finner att det ordentligaste för- 

 hållandet af tre ståndare mot hvar och en af fruktens sidor icke 

 kan öfvergif vas , utan häldre ti-e-talet al fruktens sidor rubbas 

 liksom hos de lägre afsättningarne uti slägtet Polygomun. Det är 

 icke rart, alt pä vanliga Rhabaibarväxter se fyrvingade fi"ön ; och 

 på denna lilla Lajipska art äro de alltid blott tvåvingade. Vi 

 finna förÖfrigt ingen annan skillnad än att frukten i förening 

 ined hela. växtens spädhet är mera hinuaktig och mäi-kena me- 

 ra sönderdelade i pensellika tofsar, som dock icke likna de 

 solformiga märkena pä RumPx. Denna nordiska art synes så- 

 ledes otvunget följa Rheum, såsom dess sista utskott njot nor- 

 den och på fjällen, eller på sin höjd bhfva ett bihang dertill, 

 som enligt Linna?iska grundsatserna icke forljenar skiljas deri- 

 från under namn af Oxyrla. Det synes äfven vara en viss a- 

 nalogi mellan de masl sina Rumices né.m\\gbn ^cetoscv tyc\ii\GV\- 



