692. 

 iia uicst syrlika PiJiPiim ; ty, då de förra utesluta alla ståndar- 

 iie och driiva dem i siirskildta blommor, sä utesluter denna i 

 det stället en tredjedel af antalet i alla fructifications-delar. 

 \i uttrycka detta äfven med namnet H/ieum digynum, som ut- 

 om dess har den ffjrmänen med sig att åtminstone bibelialfa 

 det Linna?iska artnamnet. Således kunna vi väl undvika att 

 belasta vetenskapen med tvänue nya namn (Oxyrla renifor- 

 mis) , jvå en tid dä sådant i anseende till natur-föremålens be- 

 ständigt tilltagande mungd mera 4in lörr kan vara a£ski'äckande. 



\'id ett närmare betraktande af växtens alla delar synes 

 det nu anFörda i det hela bekräftas. Roten är smal i likhet med 

 de egentligaste Syrornas (^ylcetoscs). Deremot synas de med fin- 

 gerlikt från bladskaftet utgående bladribbor försedda bladen , 

 som utbreda sig i tvänne runda flikar, vara mera lika Rhabar- 

 bar-arternas. Mau märker nändigen att pu de stora Rhabar- 

 bar-artenva, som halva tre^^^klig frukt, så äro bladen någor- 

 lunda tre-iobige ; då vår lilla art i ölverensstdmmelse med sin 

 blott tvävingade frukt har dem endast två-lobige. Vidare är 

 Blomningen på denna lilla arlen grenigt yip.pelik ungefärligen 

 säsom pä de större PJiea (och icke till den grad kranslik el- 

 ler verticillat som pä Piumices). Utom den finhet i inre de- 

 larne, som är analog med Acetosernas, så iir allt det ufriga full- 

 komligeii säsom hos Pihabarbar-sor terna. Ilinaktigheten gör till 

 och med att bildningen hos frukten på denna lilla arten biist 

 iakltages. Man ser hos ingen annan sa tydligen huru kärnan 

 pti litet afstånd -omgifves af en nerv, som upptill, der lill-roten 

 ieke är täckt af fröhWtan, har förening med densamma och se- 

 dan med en bågformig utböjning går till pistillen. Från den- 

 na nerv utgår en strålighet sä skön, att den icke kan före- 

 ställas. Med denna finstrålighet tyckes också den finare delnin- 

 gen af pistillen ])ä denna täcka art kunna Törenas, utan att 

 man derföre har skäl göra ett nytt slägte. 



Äfven geographiska betraktelser tyckas stadga vår fjällväxt sisom 

 eil Lih&ng till de större Rhea. Slägtet Rheam tillhör egentligast den 

 djupaste contineiilt som finnes nämligen det iiiie Asiens bergsirakier, 

 hvarifrin man mot norden kommer till denna lilla arts hembygd, som 

 sedan utbreder sig till alla arctiska verldsdeiar, men icke mot de på 

 land så fattiga antarcliska trakterna, der blott Rumices i synnerhet de 

 mrA^te syrliga och mindre saftiga befinnas vara ungefär lika allmänna 

 som mot norden. Denna art blir i nordens mest vanlottade orter mest 

 att värdera genom sin behagliga syrlighet, som gör den särdeles tjen- 

 1ig att ingå i maten. Man vet att den i detta afseende blef mycket 

 r.yttig under Engelska Expeditionen till Mellvills-ön , att den som mest 

 f agnade under förra delen af arctiska sommaren, men sedan börjado 

 ddis tryta dels försämras. 



Tabelleixs hufvndfigur föreställer ett mindre eller i synnerhet kor- 

 tare stånd, som tillika med blommorna a. och b. blifvit ritade i Piteå- 

 fjällen af Kyrkoherden Laestadius. c. blomma med mera utväxt 

 fruktämne samt tillbakaböjda blomfoder- flikar, d. frukt med likaledes 

 jiedböjdt blomfoder, vid hvars medlersta flik synas qvarsittande stånda- 

 re-strängar, e. frökärna, hvars ythinna midtpl blifvit borttagen, så att 

 fröfostrets kant synes, e* kärnans genomskärning på tvären, f. frökärna, 

 hvars fröhvita blifvit i tu bruten, så att hjertbladen nedhänga i öppnin- 

 gen, g' den samma fröhvitan ensam. h. fröfostret på sned sedt. i. det- 

 samma med utspärranhe hjertblad. k. rotblad af ordentligaste form och 

 ådrighet, - 



